ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1562/26 Справа № 205/16122/24 	  	Суддя у 1-й інстанції -  ОСОБА_1  Суддя у 2-й інстанції -                 ОСОБА_2 	

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді         ОСОБА_2 
суддів          ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_5 

прокурора        ОСОБА_6 

потерпілого        ОСОБА_7 

обвинуваченого       ОСОБА_8 

захисника        ОСОБА_9 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №12024042120000145 від 14.11.2024 року за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Новокодацького районного суду міста Дніпра від 06 лютого 2026 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новов`язівське Юр`ївського району Дніпропетровської області, українець, громадянина України, маючий неповну середню освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий - 06.12.2024 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі-КК) до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,-

визнано винним та засуджено:
- за ч. 1 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк чотири роки;
- за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ч. 4 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2024 та остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 покарання рахується з дня набрання цим вироком законної сили.
На підставі ч.5 ст.72 КК зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення дорівнює один день позбавлення волі, з моменту його фактичного затримання, тобто з 17 серпня 2025 року до дня набрання цим вироком законної сили.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили залишено без змін.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень за таких обставин.
14.11.2024 близько 06 години 00 хвилин (більш точний час не встановлено), ОСОБА_8 , проходячи поблизу будинку № 14 на ж/м Червоний Камінь в місті Дніпро, побачив легковий автомобіль марки «ВАЗ 21011» зеленого кольору, 1981 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_12 , але фактично перебуває у володінні потерпілого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В цей час у ОСОБА_8 раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «ВАЗ 21011» зеленого кольору, 1981 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , який він визначив як об`єкт свого кримінально - протиправного посягання.
Так, знаходячись у вказаному місці та час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння легковим автомобілем марки «ВАЗ 21011» зеленого кольору, 1981 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 підійшов до вказаного автомобілю, шляхом вільного доступу відчинив передні пасажирські двері, після чого, проник до середини автомобілю.
Перебуваючи всередині автомобіля, ОСОБА_8 пересів на водійське місце, пошкодив своїми руками замок запалювання та за допомогою ключів від своєї квартири, які мав при собі, привів у дію двигун легкового автомобілю марки «ВАЗ 21011» зеленого кольору, 1981 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , такими чином встановивши контроль над ним, та граючись на транспортному засобі з місця його первинного знаходження перемістив за власним розсудом, а в подальшому, розпорядившись викраденим легковим автомобілем марки «ВАЗ 21011» зеленого кольору, 1981 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , на власний розсуд, спричинив ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , майнову шкоду, яка, згідно висновку експерта від 20.11.2024 за № СЕ-19/104-24/46983-АВ, становить 42581,54 грн.
Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.289 КК, як незаконне заволодінні транспортним засобом.
Крім того, відповідно до витягу із наказу № 89 командира військової частини НОМЕР_3 від 05.05.2025, солдата ОСОБА_8 зараховано до особового складу та призначено на посаду стрільця-номера обслуги 2 парашутно - десантного відділення 1 парашутно-десантного взводу 7 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_3 .
Згідно ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або" часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно- психологічних тощо) у кіберпросторі.
З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.
У зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64 2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року ,«2102-ІХ, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб - до 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року введений воєнний стан.
Указом Президента України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.07.2025 № 478/2025, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.07.2025 № 4524-ІХ - на 90 діб, тобто до 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. ст. 6, 11, 12, 14, 16, 49, 117, 118 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованими, зразками високої культури, скромності й витримки.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Проте ОСОБА_8 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством; що регламентує порядок виконання військового обов`язку з проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливим умислом, нехтуючи встановленими законодавством України суспільними відносинами, маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову, повторно, вчинив корисливий злочин проти власності за наступних обставин.
Так, ОСОБА_8 , 17.08.2025 близько 19 години 30 хвилин (більш точний час не встановлено), проходячи поблизу будинку № 329 на проспекті Свободи в місті Дніпро, побачив транспортного засобу марки «Citroen» моделі «С5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 на праві власності належить потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В цей час у ОСОБА_14 раптово виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «Citroen» моделі «С5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , який він визначив як об`єкт свого злочинного посягання.
Так, знаходячись у вказаному місці та час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння легковим автомобілем марки Citroen» моделі «С5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_14 підійшов до вказаного автомобілю, шляхом вільного доступу відчинив передні двері, після чого, проник до середини автомобілю.
Перебуваючи всередині автомобіля, ОСОБА_15 за допомогою ключів від вищевказаного автомобіля, які знаходились у замку запалення, привів у дію двигун легкового автомобілю марки «Citroen» моделі «С5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , такими чином встановивши контроль над ним, та рухаючись на транспортному засобі з місця його первинного знаходження перемістив за власним розсудом, а в подальшому, розпорядившись викраденим легковим автомобілем марки «Citroen» моделі «С5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , майнову шкоду у розмірі 286005 гривень.
Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правову кваліфікацію дій винного за ч.ч.1,2 ст.289 КК, порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В обґрунтування своїх вимог апелянт, посилаючись на імперативні положення ч.4 ст.70, ст.71 КК та роз`яснення, що містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК: спочатку - за правилами ч.1ст.70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього — за правилами ч.4 ст.70 КК; потім — за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно — за сукупністю вироків.
Виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із приписів кримінального права, то порушуються окремі елементи відповідної структури, і, як наслідок — рішення суду містить помилку. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_15 засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2024 за ч.1 ст. 289 та ст.75 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
У цьому кримінальному провадження ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст.289 КК — 14 листопада 2024 року, тобто до ухвалення вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2024. 
Натомість кримінальне правопорушення за ч.2 ст.289 КК ОСОБА_15 вчинив — 17 серпня 2025 року, тобто після ухвалення вироку Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2024 та в період іспитового строку. 
Проте суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , не застосував положення ст.71 КК та не приєднав невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2024, що, на переконання апелянта, суперечить правовій позиції об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 (справа № 511/37/16-к) та від 22.01.2024 ( справа №236/4167/20 ).
З урахування вищенаведеного прокурор просить апеляційний суд скасувати вирок Новокодацького районного суду міста Дніпра від 06 лютого 2026 року в частині призначеного обвинуваченому покарання та в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: - за ч.1 ст.289 КК у виді виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим, призначеним за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2024, визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
За ч.2 ст.289 КК призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбутне покарання, призначене на підставі ч.4 ст.70 КК, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці, без конфіскації майна. 
В іншій частині вирок залишити без змін.
В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_17 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та яка наполягала на її повному задоволенні, вислухавши обвинуваченого та захисника, які просили вирішити скаргу на розсуд суду, вислухавши потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, а також правова кваліфікація його дій за ч.ч.1,2 ст.289 КК ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом в порядку ч.3 ст.349 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими та не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому апеляційним судом відповідно до ч.1 ст.404 КПК не перевіряються.
Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосуванням місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, виходячи з наступного.
За змістом ч.4 ст.70 КК, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті (сукупність злочинів).
Разом із тим відповідно до ч.1 ст.71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).
Згідно правової позиції, що викладена у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 01.06.2020 ( справа №766/39/17, провадження № 51-8867кмо18 ) суди, призначаючи остаточне покарання, повинні:
а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів);
б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст.71 КК (за сукупністю вироків).
Водночас, як слушно посилається прокурор в поданій апеляційній скарзі, за висновками Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 ( справа № 511/37/16-к, провадження № 51-830км18 ) коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст.71 КК: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч.4 ст. 70 КК, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_15 раніше засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2024 за ч.1 ст.289 та ст.75 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі, та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
У цьому кримінальному провадження ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст.289 КК — 14 листопада 2024 року, тобто до ухвалення вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2024. 
Натомість кримінальне правопорушення за ч.2 ст.289 КК ОСОБА_15 вчинив — 17 серпня 2025 року, тобто після ухвалення вироку Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2024 та в період іспитового строку. 
Отже суд першої інстанції, відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність (ч.4 ст.70 та ч.1 ст.71 КК) та враховуючи правові позиції, викладені у постановах Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 та від 01.06.2020, після визначення виду та розміру покарання за ч.1 ст.289 КК, повинен був спочатку призначити покарання ОСОБА_8 за правилами ч.4 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, потім призначити покарання за ч.2 ст.289 КК і після цього вже остаточно призначити обвинуваченому покарання за правилами ч.1 ст.71 КК, за сукупністю вироків. 

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.3 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема, є – неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Суд апеляційної інстанції, згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, з ухваленням апеляційним судом свого вироку в цій частині, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. 

Дотримуючись приписів ч.15 ст.615 КПК, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку апеляційний суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення. 

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413 та 418, 420 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 – задовольнити.

Вирок Новокодацького районного суду міста Дніпра від 06 лютого 2026 року - скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання та в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити  ОСОБА_8  покарання: - за ч.1 ст.289 КК у виді виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим, призначеним за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2024, визначити  ОСОБА_8  покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
За ч.2 ст.289 КК призначити  ОСОБА_8  покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбутне покарання, призначене на підставі ч.4 ст.70 КК, та остаточно призначити  ОСОБА_8  покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці, без конфіскації майна. 
В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього учасниками кримінального провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка утримується під вартою — у той самий строк з дня вручення копії рішення суду апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2   ОСОБА_3 ОСОБА_4