ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року
м. Київ

справа № 943/1608/24
провадження № 61-14698св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

за касаційною скаргою адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни як представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., 

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернулися до суду з позовом до ФОП ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як на обґрунтування заявлених вимог позивачі посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року близько 21:00 год на автодорозі Красне-Золочів Золочівсько району Львівської області водій вантажного автомобіля «МAN TGM 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , рухаючись у напрямку м. Золочева Львівської області, наїхав на велосипедиста ОСОБА_7 . Велосипедист ОСОБА_7 унаслідок отриманих тілесних ушкоджень був госпіталізований в КНП Буська ЦРЛ, де від отриманих травм помер.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 02 листопада 2023 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023141210000479 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. 29 травня 2024 року закрито кримінальне провадження № 12023141210000479 від 02 грудня 2023 року, у зв`язку з встановлення відсутності в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення. На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій вантажного автомобіля ОСОБА_6 перебував у трудових відносин з ФОП ОСОБА_5 . 

Розмір моральної шкоди, завданої смертю сина та батька, у грошовому еквіваленті позивачі оцінили по 750 000,00 грн кожному. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Бузький районний суд Львівської області рішенням від 07 квітня 2025 року позов задовольнив частково. Стягнув із ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 500 000,00 грн. Стягнув із ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 500 000,00 грн. Стягнув із ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 500 000,00 грн. Стягнув із ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 30 000,00 грн кожному, а всього 90 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що фізична особа підприємець ОСОБА_5 як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. Внаслідок втрати сина та батька позивачам спричинено моральної шкоди, що виявилась у значних психологічних стражданнях та переживаннях, яку суд, з урахуванням невідповідності дій потерпілого, вимог розумності, виваженості та справедливості, визначив у розмірі по 500 000,00 грн кожному. 

Короткий зміст постанови суду апеляційного суду
Львівський апеляційний суд постановою від 17 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ФОП ОСОБА_5 - адвоката Васечко Ю. А. задовольнив частково. Рішення Бузького районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув із ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 30 000,00 грн. Стягнув із ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 30 000,00 грн. Стягнув із ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі, 30 000,00 грн. Стягнув із ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 5 000,00 грн кожному, а всього 10 000,00 грн. Компенсував ФОП ОСОБА_5 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за апеляційний розгляд справи в розмірі 21 600,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що враховуючи вимоги розумності і справедливості, майновий та сімейний стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивачів, встановлені судом обставини, зокрема, те, що смерть ОСОБА_7 настала внаслідок його грубої необережності, а саме перебування на автомобільній дорозі у стані алкогольного сп`яніння, керування у темну пору доби велосипедом, не обладнаним світлоповертачами, розмір моральної шкоди підлягає зменшенню до 30 000,00 грн кожному з позивачів. 

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі адвокат Скочиляс І. М. як представник ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказано те, що  відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування частини другої статті 1193 ЦК України у випадках, коли шкода завдана автомобільним транспортом (джерелом підвищеної небезпеки).

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 

Позивачі зазнали сильних душевних страждань, загибель ОСОБА_7 істотно змінила життя його матері і двох малолітніх дітей.
Суд апеляційної інстанції неправомірно застосував положення статті 1193 ЦК України, вважаючи, що мала місце груба необережність загиблого. Апеляційний суд не встановив обставин наявності грубої необережності загиблого, про це також не зазначено і в постанові про закриття кримінального провадження. 
На момент нещасного випадку ОСОБА_7 знаходився на краю дороги і не бачив стрімкого наближення автомобіля, його смерть була випадковістю, а не грубою необережністю. 

У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Васечка Ю. А. як представника ФОП ОСОБА_5 , мотивований законністю й обґрунтованістю постанови апеляційного суду.

Встановлення грубої необережності потерпілого, зокрема у формі порушення Правил дорожнього руху і перебування у стані алкогольного сп`яніння, є самостійною і достатньою підставою для застосування частини другої статті 1193 ЦК України і зменшення розміру відшкодування. 
Крім того, позивачі отримали страхові виплати як відшкодування шкоди. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

20 березня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2026 року справу призначено до розгляду. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами 
01 листопада 2023 року близько 21:00 год на автодорозі Красне-Золочів Золочівсько району Львівської області водій вантажного автомобіля «МAN TGM 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , рухаючись у напрямку м. Золочева, Львівської області наїхав на велосипедиста ОСОБА_7 . 

Велосипедист ОСОБА_7 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень був госпіталізований в КНП Буська ЦРЛ, де від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 02 листопада 2023 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023141210000479 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

29 травня 2024 року постановою старшого лейтенанта поліції слідчого ВРЗСТ СВ ЛРУП № І ГУ НП у Львівській області закрито кримінальне провадження № 12023141210000479 у зв`язку з встановлення відсутності в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

У постанові про закриття провадження зазначено, що за результатами судово - токсикологічного дослідження крові з трупа громадянина ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 2,02 % (проміле), що стосовно до живих осіб, на момент настання смерті може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Причиною ДТП є невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_7 вимогам пунктів 6.2, 6.6а, 11.14 ПДР України.

На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 перебував у трудових відносин з ФОП ОСОБА_5 

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_7 . 

ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 12 листопада 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнено з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800,00 грн, пеню у розмірі 2 786,18 грн, три відсотки річних у розмірі 299,86 грн, інфляційні втрати у розмірі 375,82 грн, а всього разом - 30 261,86 грн. Стягнено з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 239 600,00 грн, моральної шкоди у розмірі 53 600,00 грн, пеню в розмірі 32 578,64 грн, три відсотки річних у розмірі 3 492,19 грн, інфляційні втрати в розмірі 4 604,54 грн, а всього - 333 875,37 грн.

Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Суди встановили, що водій ОСОБА_6 на час вчинення ДТП перебував у трудових відносин з ФОП ОСОБА_5 .

Внаслідок ДТП загинув ОСОБА_7 , який є сином і батьком позивачів.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

За обставинами цієї справи, у ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 2,02 % (проміле), що стосовно до живих осіб на момент настання смерті може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

В діях водія не встановлено складу кримінального правопорушення, а причиною дорожньо-транспортної пригоди стала невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_7 вимогам ПДР .

З урахуванням наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи апеляційний суд правильно виходив із того, що у справах про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність настає незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, однак поведінка потерпілого має істотне значення для визначення розміру відшкодування.

Встановивши факт перебування потерпілого у стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння (2,02 проміле), а також керування у темну пору доби велосипедом, не обладнаним світлоповертачами, апеляційний суд обґрунтовано оцінив поведінку потерпілого як грубу необережність, що відповідно до статті 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування. 

Такий стан і поведінка потерпілого могли сприяти настанню дорожньо-транспортної пригоди та призвести до наслідків, що апеляційний суд правильно врахував та у зв`язку із чим правомірно зменшив розмір моральної шкоди позивачам до 30 000, 00 грн кожному. 

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи. Верховний Суд є судом права, а не судом факту, і відповідно до статті 400 ЦПК України не має повноважень самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін. 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Скочиляс Ірини Мирославівни як представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська 

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов