Справа № 466/10639/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова
у складі: головуючого – судді Зими І.Є.
за участі секретаря с/з Васинчик М.О.
позивачки ОСОБА_1 
представника позивачки ОСОБА_2 
представника відповідача Щура А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» адвоката Карпова Вадима Юрійовича та клопотання представника Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» адвоката Щура Андрія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, 
в с т а н о в и в :
рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 травня 2026 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій .
При ухваленні рішення судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із наданням відповідачу професійної правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву від 12 листопада 2024 року представник відповідача адвокат Карпов В.Ю. зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14 000 грн., який складався з орієнтовно 20 годин роботи адвоката , вартістю 9 000 грн. та орієнтовної участі у судових засіданнях, вартістю 6 000 грн.
Надалі, 31 березня 2026 року, представник відповідача , адвокат Щур А.А. , подав до суду клопотання про стягнення судових витрат, у якому просив стягнути з позивачки на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. На обґрунтування заявлених вимог долучив договір про надання правничої допомоги №06/23 від 07.06.2023, додаткову угоду №1 від 26.03.2026, акт наданих послуг №1 від 27.03.2026 та детальний опис виконаних робіт, відповідно до яких виконано доповнення до відзиву на позовну заяву, процесуальні документи та здійснено повний супровід справи в суді першої інстанції.
У подальшому, 14 травня 2026 року , представник відповідача, адвокат Карпов В.Ю. , подав до суду заяву про наявність судових витрат, у якій повідомив суд про намір подати докази понесених витрат після ухвалення рішення суду та зазначив, що відповідно до договору про надання правничої допомоги №01/11 від 01 листопада 2024 року погоджено оплату у розмірі 2 000 грн. за кожне судове засідання та 450 грн. за одну годину роботи адвоката, орієнтовно 20 годин, витрачених на ознайомлення з матеріалами справи та підготовку відзиву на позовну заяву.
Після ухвалення рішення суду, 01 червня 2026 року представник відповідача , адвокат Карпов В.Ю., звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.
04.06.2026 року позивачка ОСОБА_1 подала письмові заперечення щодо заяви адвоката Карпова В.Ю. та клопотання адвоката Щура А.А., у яких просила відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що представником відповідача адвокатом Карповим В.Ю. не наведено поважних причин неподання доказів понесених судових витрат до закінчення судових дебатів, як того вимагає стаття 246 ЦПК України. Крім того вважає, що заявлений розмір витрат є явно завищеним, не відповідає критеріям співмірності та розумності, а справа не становила значної юридичної складності. Щодо клопотання адвоката Щура А.А. позивачка вказує, що останнім не надано належного детального опису виконаних робіт, який би давав можливість перевірити реальність та необхідність заявлених витрат, а вартість послуг у сумі 15 000 грн. є завищеною та не відповідає характеру виконаної роботи, складності справи та середньо ринковій вартості аналогічних послуг. 
У судовому засіданні позивачка та її представник заперечили щодо задоволення заяви адвоката Карпова В.Ю. та клопотання адвоката Щура А.А., просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях.
Представник відповідача, адвокат Щур А.А. , просив суд задовольнити заявлені вимоги про стягнення з позивачки витрат на правову допомогу у повному обсязі.
Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК України).
За змістом ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача , адвокатом Щуром А.А. , подано до суду копію договору про надання правничої допомоги №06/23 від 07 червня 2023 року, додаткову угоду №1 від 26 березня 2026 року, акт наданих послуг №1 від 27 березня 2026 року, а також детальний опис виконаних робіт.
Відповідно до додаткової угоди №1 від 26 березня 2026 року сторони погодили, що вартість професійної правничої допомоги у справі №466/10639/24 становить 15 000 грн., при цьому зазначена сума є фіксованим розміром гонорару адвоката та є оплатою за всю професійну правничу допомогу, яка була та буде надана клієнту під час супроводу справи у суді першої інстанції.
Згідно з актом наданих послуг №1 від 27 березня 2026 року адвокатом виконано доповнення до відзиву на позовну заяву, інші процесуальні документи та здійснено повний супровід справи у суді першої інстанції, а загальна вартість таких послуг визначена сторонами у сумі 15 000 грн.
Водночас представником відповідача , адвокатом Карповим В.Ю. , на підтвердження понесених витрат подано договір про надання правничої допомоги, розрахунок вартості наданих послуг та заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до яких просив стягнути на користь відповідача 25 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Суд бере до уваги, що наведені документи підтверджують існування договірних правовідносин між відповідачем та його представниками, а також свідчать про погодження сторонами відповідного розміру адвокатського гонорару.
Разом із тим, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, наявність договору про надання правничої допомоги, акту виконаних робіт чи погодженого сторонами розміру гонорару сама по собі не є безумовною підставою для покладення всієї суми таких витрат на іншу сторону спору.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд не пов`язаний розміром гонорару, погодженого між адвокатом та клієнтом, оскільки предметом судового розгляду є не визначення вартості послуг адвоката, а встановлення того, яка частина таких витрат відповідає критеріям реальності, необхідності, співмірності та розумності і може бути компенсована за рахунок іншої сторони.
Оцінюючи заявлені до відшкодування витрати, суд враховує характер спірних правовідносин, предмет позову, обсяг матеріалів справи, тривалість її розгляду, кількість проведених судових засідань, фактичний обсяг підготовлених представниками відповідача процесуальних документів, а також складність правових питань, які були предметом судового дослідження.
Суд також бере до уваги доводи позивача, викладені у письмових запереченнях, щодо неспівмірності заявлених витрат, їх завищеного розміру та невідповідності фактичному обсягу виконаної представниками відповідача роботи.
При цьому суд погоджується з тим, що дана справа хоча й не була простою та розглядалася протягом тривалого часу, однак не вимагала здійснення представниками відповідача такого обсягу процесуальних дій, який би об`єктивно виправдовував стягнення із позивача повної заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, суд враховує, що заявлені до компенсації витрати стосуються правничої допомоги двох різних адвокатів, які представляли інтереси одного відповідача у межах одного й того самого судового провадження, у зв`язку із чим заявлений до стягнення загальний розмір витрат є явно неспівмірним із характером та обсягом виконаної роботи, а також не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, які повинні застосовуватися під час розподілу судових витрат.
Разом з тим, суд не знаходить підстав для повного задоволення заяв представників відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання про розмір витрат, які підлягають компенсації за рахунок позивача, суд виходить із того, що під час розподілу судових витрат необхідно враховувати не лише умови договору між адвокатом та клієнтом, а й критерії, визначені статтями 137 та 141 Цивільного процесуального кодексу України, а саме реальність, необхідність, співмірність та розумність таких витрат.
Безумовно, відповідач мав право залучити до представництва своїх інтересів декількох адвокатів та погодити з ними будь-який розмір винагороди. Водночас таке право саме по собі не означає, що весь розмір понесених відповідачем витрат підлягає компенсації за рахунок іншої сторони спору.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, суд не пов`язаний розміром адвокатського гонорару, визначеного договором про надання правничої допомоги, та не зобов`язаний компенсувати стороні всі понесені нею витрати, якщо встановить їх неспівмірність із критеріями, визначеними процесуальним законом.
У даній справі суд враховує, що хоча спір стосувався реалізації права на свободу віросповідання та вимагав дослідження значного обсягу доказів, однак фактичний обсяг процесуальних дій представників відповідача не свідчить про необхідність компенсації заявленого розміру витрат у повному обсязі.
Також суд враховує, що під час розгляду справи окремі процесуальні документи подавалися двома представниками відповідача, частина виконаної ними роботи фактично дублювалася, а окремі процесуальні дії були взаємопов`язаними та спрямованими на досягнення одного результату представництва інтересів відповідача у межах одного судового провадження.
При визначенні розміру витрат, що підлягають компенсації, суд бере до уваги кількість проведених судових засідань, обсяг підготовлених письмових пояснень, відзиву, доповнення до відзиву, інших процесуальних документів, тривалість розгляду справи, складність фактичних та правових питань, а також принцип співмірності судових витрат.
Оцінивши всі подані сторонами докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлений до компенсації розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не відповідає критеріям розумності і співмірності.
На переконання суду, справедливим, обґрунтованим та співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу, який відповідає характеру спору, обсягу виконаної представниками відповідача роботи, принципам розумності, справедливості та пропорційності, є 8 000 грн.
Саме зазначена сума забезпечує баланс між правом відповідача на відшкодування понесених витрат та обов`язком суду не допустити покладення на позивача надмірного фінансового тягаря, який не відповідає обсягу фактично наданої професійної правничої допомоги.
За таких обставин суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 8 000 грн., що буде за даних обставин справи буде справедливим і співмірним відшкодуванням таких.
На підставі викладеного, керуючись ст. 133, 137, 141, 247, 270 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в:
заяву представника Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», адвоката Карпова Вадима Юрійовича, про ухвалення додаткового рішення та клопотання представника Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», адвоката Щура Андрія Анатолійовича, про стягнення судових витрат задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн. В решті вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу - відмовити.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	  	І.  Є.  Зима