Справа № 273/1059/25
Провадження № 3/273/5/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року    м. Баранівка

Суддя Баранівського районного суду Житомирської області Бєлкіна Д.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 , який проживає в АДРЕСА_1 
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИЛА:
На розгляд Баранівського районного суду Житомирської області від Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області, надійшли матеріали (протокол серії ЕПР1 № 357710 від 10.06.2025 року) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП невизнав та пояснив, що працівники поліції зупинили його, оскільки він був не пристебнутий. На прохання поліцейських він показав документи та попросив в працівників поліції показати відео вчинення правопорушення, на що останні відповіли, "що він дуже розумний" і одночасно запитали чи не бажає він пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 вказав, що не вживає алкогольні напої, бризгав спрей для горла. Вподальшому працівники поліції запитали за документи ТЦК, на що він вказав, що таких немає. На його прохання здати кров в лікарні, останні відмовили вказавши, що такий тест не проводиться. Погрожували, що завезуть в ТЦК і склали протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постанову про ремінь не оскаржував, штраф сплатив, пояснення писав під диктовку працівників поліції. Відмовився від проходження тесту на алкотестер Драгер, оскільки мундштук був вже одітий і погрожували, що завезуть в ТЦК. Після складання протоколу все ж таки завезли в ТЦК. Протокол при ньому не складали, після ТЦК їздив самостійно в лікарню, щоб добровільно пройти огляд, однак лікарі відмовили так як огляд має відбуватися при працівниках поліції. Просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Нурієв Р.Т. подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
На обгрунтування зазначеної позиції вказує, що постанова за порушення ПДР має ознаки фальсифікації та була складена з метою штучного створення підстав для зупинки транспортного засобу та подальших незаконних процесуальних дій. 
Крім того, так звана «відмова» від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не була добровільною. Ключовою причиною поведінки підзахисного стали прямі усні погрози з боку працівників поліції, а саме повідомлення про те, що у разі незгоди з їхніми вимогами його буде доставлено до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ТЦК), а також вилучено транспортний засіб. Такі дії створили стан психологічного тиску, страху негативних наслідків та примусу, що позбавило волевиявлення підзахисного ознак добровільності.
Особливу увагу суду звертає на те, що після психологічного тиску працівники поліції доставили ОСОБА_1 до ТЦК, що підтверджується повісткою та може свідчити про психлогічний тиск.
Додатково зазначає, що долучений до матеріалів справи відеозапис з бодікамери працівників поліції не є безперервним, не відображає повної хронології подій та не фіксує ані реального порушення ПДР, ані добровільної та усвідомленої відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Працівник поліції ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що детально обставини винесення протоколу не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу з того моменту. Підставу зупинки транспортного засобу точно не пам`ятає. Пригадує, що ОСОБА_1 їхав на зустріч працівникам поліції, після чого працівники поліції розвернулись та поїхали за ним, останній повернув на заправку. Ознаки алкогольного сп`яніння які були наявні у водія не пам`ятає.
Вказав, що проходження огляду на стан алкогольно сп`яніння і доставлення до РТЦК не пов`язані, чи доставляли ОСОБА_1 до РТЦК не пам`ятає.
Суд, заслухавши пояснення правопорушника, його захисника, працівника поліції повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Так судом встановлено, що 10.06.2025 року о 16 год. 30 хв. в м. Баранівка по пров. Олексія Дем`янюка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мерседес бенс С 180 д.н.з НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка яка не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР. Такі дії ОСОБА_1 попередньо кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначене підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії: ЕПР1 № 357710 від 10.06.2025 року, де зазначено особу водія, час, обставини вчинення адміністративного правопорушення, про відеофіксацію події;
- направленням водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до КНП Баранівська лікарня для проходження відповідного огляду, з посиланням на його відмову від заявленої пропозиції;
- постановою про накладення адміністративного стягнення серія ББА №645695 від 10.06.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч.1 ст.126 КУпАП;
- відеозаписами, які відображають факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження огляду.
Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд дійшов переконливого висновку про те, що вина ОСОБА_1 в порушенні вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.
При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника про закриття провадження у справі, зважаючи на наступне.
Твердження захисника, що постанова за порушення ПДР має ознаки фальсифікації та була складена з метою штучного створення підстав для зупинки транспортного засобу та подальших незаконних процесуальних дій, нічим не підтверджене.
Так, сфальсифікований документ – це офіційний документ, який був повністю підроблений (виготовлена імітація) або в який були внесені неправдиві відомості шляхом виправлення, дописування або зміни змісту. Така підробка вчиняється з метою видати його за справжній і, як правило, має на меті досягнення певних прав або звільнення від обов`язків.
Захисник не зазначає, які саме неправдиві відомості внесено до постанови, чи інші факти, що свідчили би про фальсифікацію.
Крім того, факт здійснення на ОСОБА_1 психологічного тиску також не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Так, той факт, що працівники поліції доставили ОСОБА_1 до ТЦК, не є доказом, який може свідчити про психлогічний тиск на нього з метою спонукання до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Із дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на запитання працівників поліції відповідає впевнено, жодних ознак психологічного тиску не вбачається. Він самостійно стверджує, що вживав алкогольні напої, зокрема «випив півпляшки ром-коли», також погоджується, що їхав не пристебнутий ременем безпеки, не пред`явив посвідчення водія.
З моменту зупинки транспортного засобу до моменту завершення складання постанови та протоколу минуло менше 40 хв.
Долучений до матеріалів справи відеозапис не є єдиним доказом вини ОСОБА_1 , однак відображає повною мірою подію адміністративного правопорушення, оскільки на ньому зафіксовано обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
На підставі дослідженого відеозапису, судом встановлено наявність одночасно двох обов`язкових умов притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП: керування транспортним засобом і відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доводи сторони захисту про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним не може бути підставою для визнання відеозапису недопустимим, оскільки на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях особи наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не свідчить про наявність підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими, немає, позаяк доказами відповідно до приписів ст.251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.
Долучений до матеріалів справи відеозапис є послідовним, не містить даних, які би свідчили про те, що такий, у розумінні ст. 251 КУпАП, є неналежним доказом у справі.
Суд звертає увагу також на той факт, що предметом розгляду суду у цій справі є оцінка дій працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія. Законність підстави зупинки транспортного засобу, а також наявність чи відсутність підстав для зупинки, не охоплюється диспозицією ст. 130 КУпАП і дії поліції щодо законності таких підстав можуть бути оскаржені в окремому порядку, зокрема, в адміністративному, з наданням суду відповідних доказів.
Інші наведені доводи щодо порушення встановленої законом процедури є формальними та не спростовують фактичних обставин вчиненого правопорушення, тому суд розцінює їх як позицію захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з метою уникнення від відповідальності.
Враховуючи обставини справи, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень та виправлення особи правопорушника, суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Згідно статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 665,60 грн. судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 40-1, 130, 251, 283, 284 КУпАП,-
ПОСТАНОВИЛА:
Визнати  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17000 /сімнадцять тисяч/ грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік. (Отримувач: ГУК у Житомирській області/Житомирська область/21081300, код отримувача: 37976485, номер рахунку: UA 368999980313060149000006001, код класифікації доходів: 21081300, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП).
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 665 грн. 60 коп. судового збору. (Отримувач коштів ГУК у Житомирській області/ТГ м Баранівка/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37976485, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA 708999980313181206000006713, код класифікації доходів бюджету 22030101).
У разі несплати порушником штрафу не пізніш як через 15днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу стягується штраф у подвійному розмірі та витрати на облік адміністративних правопорушень, що визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі несплати порушником штрафу не пізніш як через 15днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу стягується штраф у подвійному розмірі та витрати на облік адміністративних правопорушень, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд Житомирської області.
Постанова підлягає виконанню протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку зупиняється до розгляду апеляційної скарги.

Суддя Бєлкіна Д.С.