ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 липня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 398/7842/25
провадження № 22-ц/4809/1143/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С.М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І., 
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Сенс Банк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року у складі головуючого судді Подоляк Я. М.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
У грудні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 33 266,14 грн, з яких: 14 305, 17 грн – заборгованість за кредитом, 18 960, 97 грн – заборгованість за відсотками. Крім того, позивач просив стягнути із відповідача на свою користь судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 211, 39 грн.
В обґрунтування зазначено, що 17 грудня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту № 501284058, акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501284058, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту, із наступними основними умовами: тип кредиту – «Кредит готівкою»; сума кредиту – 16 000,00 грн; процентна ставка – 38,99 % річних, тип ставки – фіксована; строк кредиту – 60 місяців; дата повернення кредиту – 17.12.2025 року; порядок повернення кредиту – частинами згідно із графіком платежів (додаток № 1 до угоди); для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Банку.
Позивач вказує, що документи були підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «4327» шляхом направлення 17 грудня 2020 року на його мобільний номер.
Позичальник отримав кредит, що підтверджується меморіальним ордером № 58020871 від 17 грудня 2020 року, випискою по рахунку № НОМЕР_2 та випискою по рахунку для повернення заборгованості № НОМЕР_1 .
Разом з тим, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка становить 33 266,14 грн, з яких: 14 305,17 грн – за кредитом, 18 960,97 грн – по відсотках.
Банк направив позичальнику вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості в розмірі простроченого боргу, однак відповіді від відповідача на зазначену вимогу не надходило, порушення умов угоди позичальником не усунуті.
З урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд керувався тим, що позивачем не доведено, що відповідач засвідчив як оферту, так і додані до неї документи шляхом накладення електронного підпису або електронного цифрового підпису, чи електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чи аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису), а відтак, суд вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Суд зазначив, що згідно наданих позивачем доказів не встановлено, що кредитні кошти за офертою та акцептом від 17 грудня 2020 року надійшли на визначений в них рахунок № НОМЕР_3 , як і те, що сторони погодили інші рахунки для перерахування кредитних коштів за договором.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Акціонерне товариство «Сенс Банк», в інтересах якого діє Лойфер А.Е., подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Позивач зазначає, що належними та допустимими доказами підтверджується те, що відповідач отримав кредитні кошти, зокрема меморіальним ордером №58020871 від 17 грудня 2020 року, виписками по рахункам № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 . 
З урахуванням викладеного, вважає, що долучена до позовної заяви виписка з рахунку відповідача, яка містять відомості про рух коштів по його банківських рахунках, записи про операції, здійснені протягом операційного дня, свідчать про отримання кредитних коштів відповідачем, користування ними, а тому є належним доказом, який підтверджує наявність заборгованості за кредитним договором та видачу коштів в користування.
Представник зауважив, що факт отримання кредитних коштів відповідачем не спростований та ним не оскаржувався, вказаний кредитний договір є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, відповідачем підтверджено акцепт публічної пропозиції укладенням Договору між ним та АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк») на умовах, викладених в Публічній пропозиції та Додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці Банку www.alfabank.com.ua (https://sensebank.ua).
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що згідно вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Відповідно до оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501284058 від 17 грудня 2020 року, ОСОБА_1 запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, підставою для якої є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком. Умови споживчого кредиту: тип кредиту: «Кредит готівкою»; сума кредиту:16 000,00 грн; процентна ставка: 38,99% річних; тип ставки фіксована; строк кредиту - 60 місяців. Дата повернення кредиту 17.12.2025. Кредит надається для власних потреб. Спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».
Згідно з акцептом пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501284058 від 17 грудня 2020 року, АТ «Альфа-Банк» прийняло пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання споживчого кредиту, на тих умовах, що визначені у оферті.
Відповідно до довідки про ідентифікацію, АТ «Сенс Банк» підтвердило, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк», ідентифікований АТ «Сенс Банк».
Згідно з меморіальним ордером №58020871 від 17 грудня 2020 року, ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн, призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором №501284058 від 17 грудня 2020 року.
На підтвердження факту зарахування грошових коштів та користування ОСОБА_1 грошовими коштами за кредитним договором №501284058 від 17 грудня 2020 року АТ «Сенс Банк» надано виписку по особовим рахункам останнього за період з 17 грудня 2020 року по 12 серпня 2025 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №501284058 від 17 грудня 2020 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 12 серпня 2025 року складає 33 266,14 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 14 305,17 грн, сума заборгованості за відсотками 18 960,97 грн.
АТ «Сенс Банк» на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу про усунення порушень, в якій вимагало протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 31 022,12 грн.
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд керувався тим, що позивачем не доведено, що відповідач засвідчив як оферту, так і додані до неї документи шляхом накладення електронного підпису або електронного цифрового підпису, чи електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чи аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису), а відтак, суд вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду з огляду на таке.
За змістом ч.ч.1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами ч.1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Положеннями частин 1 та 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За змістом ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апеляційним судом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернувся до АТ «Альфа-Банк» (далі– Банк) з метою отримання банківських послуг відповідно до Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».
17 грудня 2020 року підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501284058 відповідач запропонував Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту. Відповідач самостійно обрав та запропонував умови кредитування: тип кредиту – «Кредит готівкою»; сума кредиту – 16 000,00 грн; процентна ставка – 38,99 % річних, тип ставки – фіксована; строк кредиту – 60 місяців; дата повернення кредиту – 17.12.2025; порядок повернення кредиту – частинами згідно із графіком платежів (додаток № 1 до угоди) (а.с.8). 
17 грудня 2020 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501284058 Банк прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501284058 від 17 грудня 2020 року (а.с.9).
Сторони договору узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, який є додатком №1 до Угоди про надання кредиту №501284058 від 17 грудня 2020 року.
Визначено, що загальна вартість кредиту складає 36 559, 26 грн, з яких: 16 000 грн –сума кредиту за договором, 20 559, 26 грн – проценти за користування кредитом (а.с.10).
Позивачем долучено довідку про ідентифікацію, яка підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , ідентифікований АТ «Альфа-Банк» відповідно до приписів ЗУ «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Згідно з умовами Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія публічної пропозиції, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди, розміщена за посиланням: http://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною) клієнт ініціював процес активації картки із використанням Системи «Інтернет-сервісу «My Alfa-bank» та отримав від Банку ОТП-пароль – аналог ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду): текст повідомлення - «Shanovniy Kliente! Kod pidtverdzennia soglasia na kredit 4327. Suma kredyta 16000 grn na 60 mes. Godovaya Stavka 38.99% komissiya za obsluzh.kreditnoy zadolzhenosti 0.00 grn», дата відправки – 17 грудня 2020 року, номер телефону/електронна пошта, на який/яку було відправлено повідомлення – 380 (97) 124 55 92. Підписання угоди №501284058 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», позичальником здійснено ОТП-паролем – аналогом ЕПЦ у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду) (а.с.33).
Меморіальним ордером №58020871 від 17 грудня 2020 року підтверджується перерахування АТ «Сенс Банк» на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 16 000 грн. Призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором №501284058 від 17 грудня 2020 року (а.с.12).
На підтвердження факту надання ОСОБА_1 грошових коштів та користування останнім грошовими коштами за кредитним договором позивачем надано надано виписку по особовому рахунку відповідача (а.с.17-32).
Відповідно до Статуту АТ «Сенс Банк», Акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило найменування на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»
З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт укладення між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» кредитного договору 17 грудня 2020 року, отримання відповідачем за умовами кредитного договору 16 00 грн, а також обов`язок відповідача повернути вказані кошти та сплатити відсотки за користування цими коштами.
При цьому, на підтвердження факту підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором оферти на укладання угоди про надання кредиту, акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту, графіку платежів, позивачем долучено довідку про ідентифікацію (а.с.93), що є належним та достатнім доказом в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України), відповідач укладений ним правочин не оспорював, у матеріалах справи відсутнє рішення суду про визнання його недійсним.
Колегією суддів ураховано, що відповідач не надав жодного доказу, який би спростовував доводи позивача про те, що він уклав кредитний договір із Банком та отримав кошти за кредитним договором. Відповідач, виконавши ряд рій, як це передбачено Правилами надання кредиту, уклав із позивачем кредитний договір.
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14).
Враховуючи викладене вище, висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог є необґрунтованими та передчасними.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, надана банком виписка за картковим рахунком позичальника, якій надано оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц
Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 з 17 грудня 2020 року по 12 серпня 2025 року, установлено, що відповідач здійснював часткове погашення кредитної заборгованості.
На викладене місцевий суд не звернув уваги, не встановив у повному обсязі фактичні обставини.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №501284058 від 17 грудня 2020 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 12 серпня 2025 року складає 33 266,14 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 14 305,17 грн, сума заборгованості за відсотками 18 960,97 грн.
Визначений позивачем розмір заборгованості за кредитом відповідає вимогам закону та положенням договору, відсотки за користування кредитом обумовлені сторонами договору, разом з тим, позичальником наявність у нього заборгованості перед Банком не спростовано, відтак вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.
Зважаючи на наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскаржуване рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Сенс Банк» та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 33 266,14 грн, з яких: 14 305,17 грн – заборгованість за кредитом, 18 960, 97 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Щодо витрат на правничу допомогу.
В силу частин 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частина 3 статті 133 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У позовній заяві позивач просив стягнути із відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу, понесену в суді першої інстанції в розмірі 3 211, 39 грн
Наявними у матеріалах справи підтверджується, що відповідно до умов договору про надання послуг №1006 від 28 січня 2025 року, укладеного між АТ «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», в особі керуючого партнера Лойфера Антона Едуардовича, замовник замовляє а виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників.
Пунктом 3 договору визначено винагороду виконавця (гонорар) та порядок розрахунків. Відповідно до вказаного пункту договору винагорода виконавця (гонорар) становить - за підготовку і подання позовної заяви до суду - 375,00 грн, за отримання рішення суду - 225,00 грн, комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85% (а.с.34-37).
Згідно копії довіреності №024529/25, виданої 22 липня 2025 року АТ «Сенс Банк», в особі члена правління Шклярука О.Г., останній уповноважив адвоката Лойфера А.Е. представляти інтереси довірителя в судах. Довіреність дійсна до 22 січня 2026 року (а.с.38).
У постанові від 14 листопада 2024 року в справі № 161/629/23 Верховний Суд зробив висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат.
Проте, всупереч вищезазначеному, представником позивача не було надано суду достатніх доказів понесених витрат, а саме: доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, тому в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід відмовити.
Щодо судового збору
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн (а.с.6), а також сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3 633,60 грн (а.с.87).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову та апеляційної скарги, сплачений позивачем судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає стягненню на його користь з відповідача у загальному розмірі 6 056 грн.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» задовольнити частково, заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги банку та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 33 266,14 грн, з яких: 14 305,17 грн – заборгованість за кредитом, 18 960, 97 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714) заборгованість в сумі 33 266,14 грн.
В задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 6 056 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повна постанова складена 02.07.2026.

Судді С.М. Єгорова

О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко