Справа № 216/211/26
провадження №2-а/216/22/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
(повний ттекст)

15 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Чирського Г.М.,
за участі секретаря судового засідання Смолдирева М.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 адміністративну справу за позовом адвоката Висоцького Олександра Олександровича, в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2022 від 26 грудня 2025 року за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача – адвокат Висоцький О.О. звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах ОСОБА_1 з вищезазначеним адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2022 від 26.12.2025 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу. Вимоги позову мотивовані тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2022 від 26.12.2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу за те, що останній 30.06.2025 року не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних військовозобов`язаного, чим порушив вимоги ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вказану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем пропущено строк накладення адміністративного стягнення та неповно з`ясовано обставини справи, а також не надано доказів скоєння правопорушення. Так, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 згідно до записів облікової карти до військового квитка НОМЕР_1 звільнений із ЗСУ 21.01.2025 року на підставі наказу командира В/Ч № НОМЕР_2 від 21.01.2025 року у зв?язку з тяжким пораненням на підставі висновку ВЛК та призначено переогляд через 6 місяців. (тобто у червні 2025 року). Але ОСОБА_1 забув про те, що він повинен був пройти переогляд саме через півроку. На підставі чого ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулися до поліції. Звернення було внесене до ЄО № 12546 від 16.07.2025 року з метою доставлення останнього до ІНФОРМАЦІЯ_5 від ТЦК та СП, він не отримував. Посилання в протоколі про те, що ОСОБА_1 була надіслана повістка по пошті рекомендованим листом, що підтверджується «Трекінгом» 061026043404, не відповідає дійсності. При перевірці вказаного «Трекінга» було встановлено, що дані про відправлення відсутні. Крім того номер «Трекінгу» повинен містити 13 цифр а не 12, як визначено в протоколі. Тому, той факт, що повістка з ТЦК та СП була відправлена по пошті рекомендованим листом, підлягає сумніву. 17.12.2025 року при черговій перевірці військово-облікових документів ОСОБА_1 працівниками ТЦК та СП було встановлено порушення, які зазначені в Додатку «Резерв +» щодо облікових даних та йому запропоновано проїхати до ТЦК для з?ясування обставин. ОСОБА_1 в добровільному порядку прибув до ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з працівниками даного ТЦК, про що свідчить відсутність протоколу затримання, який повинен складатися працівниками поліції. Знаходячись в приміщені ТЦК та СП він згадав що не пройшов своєчасно переогляд ВЛК. На нього склали протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, потім надали направлення для проходження ВЛК на підставі якого він пройшов ВЛК, та його відпустили додому. ОСОБА_1 розуміючи те що він, незалежно від того, що не навмисно не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 на проходження чергового ВЛК, визнав свою провину, та не заперечував про притягнення його до адміністративної відповідальності, та на підставі ст. 279-9 КУпАП надав особисто заяву про згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності та просив розглядати справу за його відсутності із дотриманням вимог ст. ст.247,280,283 КУпАП. Про прийняте рішення просив повідомити через Укрпошту за адресою місця проживання. Але, повідомлень про прийняте рішення ОСОБА_1 до теперішнього часу не отримував. У додатку «Резерв +» який він встановив у мобільному телефоні вже після проходження ВЛК тобто після 17.12.2025 року, висвітилося повідомлення що, відносно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, йому слід звернутися до ТЦК та СП.
09 січня 2026 року, представником ОСОБА_1 була надана заява до ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. 09 січня 2026 року Постанова була отримана. Аналізуючи постанову №2022 від 26 грудня 2025 року встановлено, що Постанова ухвалена з порушенням вимог чинного законодавства. А саме: у постанові не вказано суму штрафу, яку повинен сплатити ОСОБА_1 . Постанова не підписана ІНФОРМАЦІЯ_7 . Не застосовано ст. 38 КУпАП.
Ухвалою суду від 27.02.2026 відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від позивача надійшла заява, в якій останній просив проводити розгляд справи без його участі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.01.2025 року перебував на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_8 . З 17.12.2025 року перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з даними облікової карти до військового квитка НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звільнений із ЗСУ 21.01.2025 року на підставі наказу командира В/Ч № НОМЕР_2 від 21.01.2025 року у зв?язку з тяжким пораненням на підставі висновку ВЛК та призначено переогляд через 6 місяців.
Встановлено, що у зв`язку із неприбуттям ОСОБА_1 по повістці ІНФОРМАЦІЯ_4 16.07.2025 року звернулися до поліції про розшук та доставлення останнього до ТЦК та СП.
Зі змісту позову вбачається, що 17.12.2025 року працівниками ТЦК та СП на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
26 грудня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 ухвалив постанову № 2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу за неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час дії особливого періоду. 
Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, щоОСОБА_1 30 червня 2025 року о 14-00 годині не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_9 по повістці № 4001331, для уточнення даних, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене 3 ч. ст. 210-1 КУпАП та накладено на громадянина ОСОБА_1 штраф.
Копію вказаної постанови було отримано представником позивача 09 січня 2026 року, на підставі заяви останнього до ІНФОРМАЦІЯ_10 від 09.01.2026.
Дослідивши копію постанови під час розгляду встановлено, що у постанові не вказано суму штрафу, яку повинен сплатити ОСОБА_1 та постанова не підписана уповноваженою особою ТЦК та СП.
Також, зі змісту позовної заяви вбачається, що 17.12.2025 року при перевірці військово-облікових документів ОСОБА_1 працівниками ТЦК та СП було встановлено порушення, які зазначені в Додатку «Резерв +» щодо облікових даних та йому запропоновано проїхати до ТЦК для з?ясування обставин. ОСОБА_1 в добровільному порядку прибув до ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з працівниками даного ТЦК, про що свідчить відсутність протоколу затримання, де на нього склали протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, потім надали направлення для проходження ВЛК, на підставі якого він пройшов ВЛК, та його відпустили додому.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан.
Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закону № 2232-ХІІ).
За положеннями частини 10 статті 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. 
Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Відповідно до копії постанови № 2022 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 26.12.2025 підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, було порушення вимог Закону України «Про оборону України» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме неприбуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, під час дії особливого періоду.
Але, як зазначає позивач, повісток від ТЦК та СП він не отримував. Посилання в протоколі про те, що ОСОБА_1 була надіслана повістка по пошті рекомендованим листом, що підтверджується «Трекінгом» 061026043404, не відповідає дійсності. При перевірці вказаного «Трекінга» було встановлено, що дані про відправлення відсутні.
ОСОБА_1 визнав свою провину, та не заперечував про притягнення його до адміністративної відповідальності, та на підставі ст. 279-9 КУпАП надав особисто заяву про згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності та просив розглядати справу за його відсутності із дотриманням вимог ст. ст.247,280,283 КУпАП.
Позивач заперечуючи проти спірної постанови, вказав, що відповідачем було пропущено строк накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки згідно з нормами діючого законодавства перебіг строку притягнення його до адміністративної відповідальності почався 16.07.2025 (з моменту звернення ІНФОРМАЦІЯ_4 до органів поліції з метою доставлення його до ТЦК, про що свідчить реєстрація звернення в ЄО № 12546 від 16.07.2025 року) та складає три місяці, при цьому постанова про накладення штрафу була винесена 26.12.2025.
Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Частиною першою статті 210-1 КУпАП встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, було порушення вимог Закону України «Про оборону України» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме неприбуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення даних, під час дії особливого періоду.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Необхідно зазначити, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. 
Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог правил військового обліку, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 та у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 459/1801/17.
Надаючи оцінку доводу позову щодо строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, суд зазначає наступне.
Як установлено судом підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з неприбуттям по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 , 16 липня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено звернення до органів Національної поліції щодо його розшуку та доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Саме зазначене звернення свідчить про те, що не пізніше цієї дати уповноваженому органу було достеменно відомо як про особу позивача, так і про обставини, які, на думку відповідача, утворювали склад адміністративного правопорушення, а саме неприбуття по повістці для уточнення даних. 
Разом з цим, лише 17 грудня 2025 року відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення та згодом 26 грудня 2025 року винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП за неприбуття позивача за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки по повістці для уточнення даних.
Відповідно до ч.1 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у ч.ч.9, 10 цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Так, ч.9 ст. 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Відтак, за змістом ст. 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.
КУпАП не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Суд акцентує увагу на тому, що початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем його виявлення. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли уповноважений на складення протоколу про адміністративне правопорушення орган отримав будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.
При цьому, день виявлення адміністративного правопорушення не тотожний дню складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах №461/1393/16-а від 21 листопада 2019 року та №149/2498/17 від 28 лютого 2019 року.
Суд зазначає, що строк накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП становить три місяці з дня його виявлення, тобто у відношенні до позивача перебіг такого строку почався 16 липня 2025 року.
Однак, спірна постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення за ст. 210-1 КУпАП прийнята 26 грудня 2025 року, тобто поза межами тримісячного строку, передбаченого ч.9 ст. 38 КУпАП.
Відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
За таких умов, суд вважає, що адміністративне стягнення було накладене відповідачем поза межами строку, встановленого ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим провадження в адміністративній справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.
За наведених обставин оскаржувана постанова не може вважатися законною та підлягає скасуванню.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Оскільки позивач при зверненні до суду із позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 210, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2022 від 26 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП – скасувати, а провадження у справі - закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 665,60 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 25 травня 2026 року.

Суддя Г.М. Чирський