ЄУН: 336/1323/26
Провадження №: 2/336/2029/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Савеленко О.А., за участю секретаря судового засідання Прохорової А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Андрухов В.М. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 15.03.2024 укладений кредитний договір № 15.03.2024-100003074, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 11 000 грн.. строком на 140 днів з дати його надання (до 01.08.2024), які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування наданим кредитом за фіксованою незмінною процентною ставкою в розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Крім того, сторонами узгоджені умови щодо стягнення комісії – 15% від суми кредиту, що дорівнює 1650 грн., неустойки – 110 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного виконання зобов`язання. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на дату подання позову утворилась заборгованість в сумі 21632,38 грн., яка складається з наступного: 9536,54 грн. – за тілом кредиту, 9345,84 грн. – за відсотками, 2750 грн. – неустойка. 
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 15.03.2024-100003074 від 15.03.2024 в сумі 21632,38 гривень та судовий збір.
Ухвалою судді від 02.03.2026 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
21.04.2026 від представника відповідача – адвоката Тимошенка А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить позовну заяву задовольнити частково, посилаючись на те, що відповідач не заперечує факт отримання від позивача кредитних коштів в сумі 11 000 грн., а також визнає обов`язок зі сплати відсотків за користування кредитом у межах, визначених умовами договору. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором 15566,91 грн., яка складається з наступного: 9536,54 грн. – за тілом кредиту, 6030,37 грн. – за відсотками. Заперечує проти стягнення неустойки, нараховану відповідачу комісію у розрахунку вважає незаконною. Зазначає, що надана довідка-розрахунок є неналежним доказом, оскільки вказаний документ містить лише узагальнені підсумкові показники без розрахункового обґрунтування. Крім того довідка складена щодо іншого договору. Просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат, у тому числі й витрат на правову допомогу, які складають 6000 грн., згідно долучених доказів.
24.04.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву не погоджується, просить позовні вимоги задовольнити. У разі задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу на користь відповідача, просить зменшити витрати до 3000 грн.
05.05.2026 від представника відповідача – адвоката Тимошенка А.В. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. У відповіді на відзив позивач не надав жодного розрахунку із зазначенням періодів нарахування, не визначив базу нарахування у кожний конкретний період, не навів формулу та алгоритм розрахунку, не здійснив деталізацію нарахованих сум. Посилання на граничні розміри процентних ставок також не має значення для вирішення спору, оскільки позивач не довів, яка саме ставка застосовувалась у спірних правовідносинах і яким чином вона застосовувалась. Наведені доводи носять абстрактний характер і не підтверджують заявлений розмір процентів. Позивач не надав жодного первинного документа, який би підтверджував рух коштів, фактичне зарахування платежів відповідача та порядок їх розподілу між тілом кредиту, процентами, комісією та штрафними санкціями. Також відсутній деталізований розрахунок, який би дозволяв перевірити правильність заявлених сум. Фактично позивач у відповіді на відзив прямо підтверджує відсутність первинних документів, що свідчить про недоведеність розміру заявлених вимог. Крім того, позивач не надав жодних пояснень щодо розбіжностей у власних доказах, зокрема щодо різних номерів договорів та їх правового зв`язку, що унеможливлює належну ідентифікацію спірного зобов`язання. Не погоджується з доводами позивача про те, що умова про стягнення комісії не оспорена, оскільки предметом доказування є інші обставини. Вважає, що позивачем невірно обґрунтовано стягнення неустойки.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, про що до суду подав письмову заяву.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Тимошенко А.В. в судове засідання не з`явились. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить наступного висновку.
Судом встановлено, що 15.03.2024 відповідач ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи звернувся до ТОВ «Споживчий центр» із пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), яка була прийнята позичальником, таким чином між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір № 15.03.2024-100003074. За умовами кредитного договору, кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит у виді кредитної лінії в сумі 11 000 грн. строком на 140 днів з дати його надання (повернення до 01.08.2024), а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки – фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п.5). Комісія, пов`язана з наданням кредиту – 15% від суми кредиту та дорівнює 1650 грн. (п.8) (а.с.13 зв.сторона-20). 
Відповідач був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, що засвідчив електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.12-13).
На виконання умов кредитного договору на рахунок, зазначений відповідачем перераховані кредитні кошти в сумі 11 000 грн.(а.с. 21).
З метою отримання кредиту здійснено ідентифікацію ОСОБА_1 за особистими даними (а.с.32 зв. сторона).
01.11.2020 між АТ КБ «Приват Банк» та ТОВ «Споживчий центр» укладено договір №4507 про надання послуг в системі LiqPay (а.с.24-29).
До матеріалів справи додано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 11.04.2024-100003715 від 11.04.2024 в сумі 21 632,38 грн., яка складається з наступного: 9536,54 грн. – основний борг, 9345,84 грн. – відсотки за період з 11.04.2024 по 15.08.2024, 2750 грн. – неустойка (а.с.11).
Суд не приймає до увагу дану довідку, оскільки вона відображає інформацію щодо договору, який не входить до предмету спору. 
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 11.04.2024-100003715 від 11.04.2024, станом на 22.04.2026, станом на 12.04.2024 сума заборгованості складає 21 632,38 грн., яка складається з наступного: 9536,54 грн. – основний борг, 9345,84 грн. – відсотки, 2750 грн. – неустойка (а.с.73-74,75).
Згідно з контррозрахунком, наданим представником відповідача сума заборгованості за відсотками становить 6030,37 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно із ч. ч. 1, 2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до ч. 1ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.
Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Пунктом 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).
При цьому, на виконання вимог ч.1ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Із вказаних норм права та із аналізу письмових доказів вказаної цивільної справи можна дійти висновку, що сторони погодили умови кредитування.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Частиною 1 ст.633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Під час розгляду справи підтверджено факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору № 15.03.2024-100003074 від 15.03.2024 та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 11 000 грн., узгодження сторонами всіх істотних умов договору, у тому числі й щодо сплати відсотків.
Крім того, вказаний факт відповідач визнав.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ТОВ «Споживчий кредит» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати узгоджених у договорі відсотків, а отже, існують правові підстави для стягнення у примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту (основний борг) у розмірі 9536,54 грн.
З умов договору та з розрахунку заборгованості вбачається, що з відповідача підлягала стягненню комісія в сумі 1650 грн., пов`язана з наданням кредиту.
Між тим, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.
Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року".
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року.
У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплатити банку комісію, пов`язану з наданням кредиту.
Однак, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За таких обставин зарахування коштів із здійснених відповідачем на користь позивача платежів на виконання умов кредитного договору в рахунок стягнення комісії не відповідає нормам чинного законодавства та підлягає зарахуванню в рахунок інших платежів за кредитним договором.
Що стосується позовних вимог про стягнення неустойки, суд зазначає наступне.
Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, умовами кредитного договору № 15.03.2024-100003074, який укладений 15.03.2024 визначено сплату неустойки, яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання (п.13).
Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан в Україні, який неодноразово продовжувався та діяв на момент укладення кредитного договору.
На підставі вищевикладеного, позовні вимоги щодо стягнення неустойки за кредитним договором задоволенню не підлягають.
Що стосується позовних вимог про стягнення відсотків суд зазначає наступне.
З дослідженого судом розрахунку заборгованості встановлено, що відсотки нараховані в межах встановленої законом денної відсоткової ставки (1%) в межах строку кредитування.
Між тим, як вбачається з дослідженого розрахунку сума заборгованості за відсотками, заявлена позивачем до стягнення нарахована з врахуванням стягнення комісії та неустойки, стягнення яких під час розгляду справи визнано такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.
Наданий представником відповідача контррозрахунок заборгованості представником позивача не спростований.
На підставі вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками за кредитним договором № 15.03.2024-100003074 від 15.03.2024 в сумі 6030,37 грн.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість в сумі 15 566,91 грн., яка складається з наступного: 9536,54 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 6030,37 грн. – заборгованість за відсотками.
На підставі вищевикладеного позовна заява підлягає задоволенню частково.
На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог.
Враховуючи, що позовна заява задоволена частково (на 71,96 %), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1743,66 грн.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правової допомоги представником відповідача суду надано договір про надання правничої допомоги від 14.04.2026, ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунок вартості юридичних послуг, акт приймання-передачі виконаних робіт від 21.04.2026.
Згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт від 21.04.2026 вартість наданих послуг становить 6000 грн.
Проти заявлених витрат представник позивача заперечив, вважає, що такі витрати не співмірними із складністю справи. Вважає достатніми витрати в сумі 3000 грн.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що заявлені витрати в сумі 6000 грн є достатніми та співмірними із складністю справи.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1682,40 грн.
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 141, 223, 247, 265, 273, 353, 354 ЦПК України суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором– задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 15.03.2024-100003074 від 15.03.2024 в сумі 15 566 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість) гривень 91 копійка, яка складається з наступного: 9536 гривень 54 копійки – за тілом кредиту, 6030 гривень 37 копійки - за відсотками.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір в сумі 1743 (одна тисяча сімсот сорок три) гривні 66 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1682 (одна тисяча шістсот вісімдесят дві) гривні 40 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Інформація про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ЄДРПОУ: 37356833, адреса місцезнаходження: мм. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133А.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Савеленко

07.05.26