ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року	справа № 380/19410/25	

м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд
у складі головуючої судді Андрусів У. Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Кліпацької Д. П.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача Шандарівського Т. Г.
представника відповідача Цюпки О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач-1), військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач-2), у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:
- визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про направлення на медичний огляд та лікування у військово-медичний заклад;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 направити військовослужбовця ОСОБА_1 для проходження медичного огляду та лікування.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.08.2025, пройшовши медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний придатним до військової служби та мобілізований до навчального центру військової частини НОМЕР_1 . Зважаючи на те, що під час проходження базової військової підготовки у нього погіршився стан здоров`я, намагався вручити безпосереднім командирам взводу та роти рапорти про направлення на обстеження і лікування флемботромбозу та проходження повторного ВЛК за наслідками обстеження, проте такі прийняті не були. Представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом, додавши рапорт позивача від 01.09.2025, який відповідачем-1 не розглянуто. 17.09.2025 представник позивача скерував скаргу на електронну адресу Генерального штабу ЗСУ. Стверджує, що наказом Міністерства оборони України позивача переведено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . Вважаючи поведінку відповідачів щодо нерозгляду рапорту від 01.09.2025 та ненаправлення на медичний огляд та лікування, протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 29.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 06.10.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову в адміністративній справі №380/19410/25.
Ухвалою від 06.10.2025 заяву представника позивача про залучення співвідповідача задоволено. Залучено до участі у справі співвідповідачем військову частину НОМЕР_2 . 
12.11.2025 відповідач-1 подав відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що солдат ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 03.08.2025 до 29.09.2025. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.09.2025 №279 позивач 29.09.2025 виключений зі списків тимчасово прибулого складу військової частини та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . Стверджує, що до відповідача-1 надійшла скарга від представника позивача щодо направлення позивача на обстеження та лікування у військово-медичний заклад, на яку надано відповідь листом від 30.09.2025 №1011/6861/ НОМЕР_3 . Крім того зауважує, що будь-яких рапортів, заяв та виписних епікризів, які були би підставою для направлення солдата ОСОБА_1 до профільних лікарів до командування військової частини НОМЕР_1 не надходило. Зважаючи на вищенаведене та враховуючи те, що станом на момент відкриття провадження в адміністративній справі позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , позовні вимоги до військової частини НОМЕР_1 не підлягають задоволенню.
13.11.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що позивач намагався вручити своїм безпосереднім командирам взводу та роти рапорти про направлення на обстеження і лікування флемботромбозу та проходження повторного ВЛК за наслідками обстеження, проте вони відмовились прийняти їх. З огляду на наведене, представник позивача звернувся з адвокатським запитом, до якого додав рапорт від 01.09.2025 та скерував на адресу відповідача-1 цінним листом з описом вкладення, який вручено 14.09.2025 військовій частині НОМЕР_1 . Крім того наголосив, що виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не спростовує факт бездіяльності відповідача щодо нерозгляду рапорту.
18.02.2026 відповідач-2 подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказує, що відповідно до абз. 3 ст. 256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування. Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих. Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням інструктора з тактичної медицини або старшого. Старший команди передає книгу запису хворих черговому роти, який подає її командирові роти. За висновком лікаря (фельдшера), зазначеним у книзі запису хворих, і відповідним рішенням командира роти головний сержант роти віддає необхідні вказівки. Констатує, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у складі військової частини НОМЕР_2 з 01.10.2025. Після включення ОСОБА_1 до списків частини він звернувся зі скаргами на стан здоров`я, зокрема, набряк правої гомілки, періодичне посиніння. 03.10.2025 ОСОБА_1 оглянутий лікарем УНП «Дергачівська ЦЛ» ДМР, який встановив діагноз: тромбофлебіт, варикозне розширення вен правої нижньої кінцівки. Призначено амбулаторне лікування. Після проведення лікування за медичною допомогою не звертався. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову.
23.02.2026 представник позивача подав відповідь на відзив на позов військової частини НОМЕР_2 , у якому просив призначити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 25.02.2026 суд постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 10.03.2026 забезпечено участь представника військової частини НОМЕР_2 у судових засіданнях під час розгляду справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
13.03.2026 представник позивача подав заяву про виклик свідка ОСОБА_1 .
Протокольною ухвалою від 27.03.2026 клопотання представника позивача про виклик свідка задоволено.
29.03.2026 представник військової частини НОМЕР_2 подав заяву про виклик свідків, у якій просить забезпечити допит свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в режимі відеоконференції, доручивши її проведення Дергачівському районному суду Харківської області.
30.03.2026 ухвалою, що постановлена із занесенням до протоколу судового засідання, суд задовольнив клопотання представника відповідача-2 про виклик свідків.
30.03.2026 представник позивача подав заяву про участь свідка в судовому засіданні в режимі відеоконференції, доручивши її проведення Дергачівському районному суду Харківської області.
06.04.2026 судом постановлено ухвалу про допит свідків у режимі відеоконференції.
У судовому засіданні 29.04.2026 допитано свідків, досліджено докази. 
У судовому засідання представник позивача просив позов задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача-2 проти задоволення позову заперечив. 
Відповідач-1 у судові засідання не з`являвся, явку уповноважного представника не забезпечив.
04.05.2026 оголошено скорочене рішення.
Заслухавши усні пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 02.08.2025 визнаний медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 придатним до військової служби, що підтверджується записом військового квитка від 02.08.2025 серії НОМЕР_4 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2025 №221 солдата ОСОБА_1 , з 04.08.2025 призначено на посаду курсанта та вважати таким, що з 03.08.2025 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.09.2025 №279 солдата ОСОБА_1 29.09.2025 виключено із тимчасово прибулого складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 .
За твердженням позивача, він намагався вручити своїм безпосереднім командирам взводу ( ОСОБА_4 ) та роти ( ОСОБА_5 ) рапорти про направлення на обстеження і лікування флеботромбозу та проходження повторного ВЛК за наслідками обстеження, проте такі прийняті не були.
07.09.2025 представник позивача звернувся до відповідача-1 із адвокатським запитом, до якого додав, зокрема, рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 01.09.2025 та просив розглянути його та подібний за змістом проект рапорту, підписаний примірник якого не прийнято безпосередніми керівниками.
За змістом рапорту від 01.09.2025 «…Як зазначалося вище, в мене діагностовано ознаки перенесеного флеботромбозу правої нижньої кінцівки з ознаками реканалізації та ознаки варикозного розширення в системі ВПВ цієї кінцівки.
Для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, таблицею п. 1.4 Порядку №402 застосовуються графи ІІ та ІІІ Розкладу хвороб.
Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії) (п. 6.9 Порядку №402).
Направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням. (п. 6.1).
Відповідно до статті 42 Розкладу хвороб (додаток 1), хвороби лімфатичних судин та вузлів 180-189 (флебіт, тромбофлебіт) із значним та помірним погіршеннями кровообігу та функцій (пункт «а») мають наслідком встановлення непридатності до військової служби , а із незначними порушеннями кровообігу та функцій (пункт «б») мають наслідком формування висновку про придатність до служби у військових частинах, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Виходячи із пояснень щодо застосування статті 42 Розкладу хвороб ( п. 5 додаток 2), до пункту «б» належить посттромботична і варикозна хвороба нижніх кінцівок з ознаками венозної недостатності, з незначним порушенням кровообігу, що відповідають С2-С3 (згідно з Міжнародною клінічною класифікацією СЕАР від 2004 року з доповненнями F.Lurie та M.Passman 2020 року, а саме набряклість стоп та гомілок, яка зникає повністю за час нічного відпочинку, свербіння, варикозно-розширені підшкірні вени.
Враховуючи вищенаведене, звертаюсь із цим рапортом до командира військової частини, в якій я несу військову службу, про прийняття рішення щодо направлення на медичний огляд з метою встановлення обґрунтованого діагнозу щодо стану мого здоров`я і визначення рівня придатності до військової служби».
Адвокатський запит із рапортом позивача скеровано засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення та вручено військовій частині НОМЕР_1 14.09.2025, що підтверджується інформацією про відстеження поштових відправлень «Укрпошта» за трек-номером 7900800455525. 
Докази розгляду військовою частиною НОМЕР_1 рапорту позивача від 01.09.2025 про направлення на медичний огляд у матеріалах справи відсутні.
Представник позивача звернувся до Генерального штабу Збройних Сил України зі скаргою, у якій зазначив, що ним разом з адвокатським запитом скеровані рапорти ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , однак станом на скерування скарги відповідь на адвокатський запит не надійшла. Крім того повідомив, що строк проходження БЗВП у ОСОБА_1 закінчується 22.09.2025, після якої він швидше за все буде відправлений для ведення бойових дій, а наявність невиліковної хвороби флемботромбозу може призвести до передчасної смерті чи інвалідності, тому просив надати інформацію щодо розгляду адвокатського запиту.
У відповідь на скаргу представника позивача від 23.09.2025, листом від 30.09.2025 №1011/6861/13776/1 відповідач-1 повідомив, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії 2025-0802-1443-2074-0 від 02.08.2025 солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.08.2025. Діагноз 183.9. Опис діагнозу: флеботромбоз підколінногомілково-сегменту правої нижньої кінцівки, варикозні поширені підшкірні вени правої нижньої кінцівки К07. Опис діагнозу: мезіальний прикус. На підставі статті 42в 51в графи 2 розладу хвороби графи 1 2 3 4 9 11 12 ТДВ – «придатний до військової служби». Крім того зазначив, що будь яких рапортів, заяв та виписних епікризів, які би були підставою для направлення солдата ОСОБА_1 до профільних лікарів до командування військової частини НОМЕР_1 не надходило.
За змістом медичної характеристика від 08.02.2026 на солдата ОСОБА_1 « ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у складі Військової частини НОМЕР_2 з 01.10.2025. 
За період проходження військової служби за медичною допомогою до лікаря частини звертався зі скаргами на набряк правої гомілки, періодично посиніє.
03.10.2025 консультований КНП «Дергачівська ЦЛ» ДМР Діагноз Тромбофлебіт, варикозне розширення вен правої нижньої кінцівки. 
Після проведення лікування за допомогою не звертався. 
Діагноз: Тромбофлебіт, варикозне розширення вен правої нижньої кінцівки».
Вважаючи поведінку відповідачів щодо нерозгляду рапорту від 01.09.2025 та ненаправлення на медичний огляд та лікування протиправною, позивач пред`явив цей позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), ч. 1 ст. 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 3 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ унормовано, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами ч. 7 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами 2-4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ регламентовано, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України
За змістом абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із ст. 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно -рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і триває на момент розгляду справи.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно з ч. 5 ст. 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - положення № 402).
Відповідно до абз. 1 п. 1.2. глави 1 розділу І положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби, служби у військовому резерві військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з абз. 2 п. 1.2 глави 1 розділу І положення № 402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Серед основних завдань військово-лікарської експертизи, згідно з п. 1.3. глави 1 розділу І положення № 402, є: аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я; визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть; визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І положення № 402 визначено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії.
Суд установив, що на час виникнення спірних правовідносин (на момент звернення з рапортом від 01.09.2025) позивач є військовослужбовцем, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 до 29.09.2025, а з 29.09.2025 направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , про що свідчить витяг з наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 29.09.2025 №279.
Медичний огляд військовослужбовців регламентується положеннями глави 6 розділу ІI положення № 402.
Відповідно до абз. 1-3 п. 6.1 глави 6 розділу ІІ положення № 402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.
Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).
Згідно зі ст. 3 Статуту військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 5 Статуту).
Відповідно до ст. 7 Статуту внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.
За змістом ст. 12-14 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до ст. 18 та 19 Статуту військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.
Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (ст. 31 Статуту).
Як передбачено ст. 58 Статуту, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Водночас, за змістом ст. 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками); знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю.
Відповідно до ст. 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини (ст. 255 Статуту). 
Абзацом 3 ст. 256 Статуту встановлено, що після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування. Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих. Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням інструктора з тактичної медицини або старшого. Старший команди передає книгу запису хворих черговому роти, який подає її командирові роти. За висновком лікаря (фельдшера), зазначеним у книзі запису хворих, і відповідним рішенням командира роти головний сержант роти віддає необхідні вказівки.
Обов`язок командирів (начальників) щодо виявлення турботи про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців закріплений і в ч. 1 ст. 11 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в якому закріплені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлена єдина система їх соціального та правового захисту, забезпечено гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та яким регульовано відносини у цій галузі.
Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби (абз. 2 ч. 1 ст. 11 Закону №2011-XII).
Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - порядок №531), який набрав чинності 08.08.2024. порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Відповідно до п. 2 розділу І порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника). За правилами пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку.
Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ порядку №531, а особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі - розділом ІV Порядку №531.
Згідно з п. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9 розділу ІІІ порядку №531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
Забороняється: 1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно: подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом; недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком; наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту; 2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо; 3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку; 4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.
Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Отже, з огляду на вказані вище норми, подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та погодження передає його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
Судом встановлено, що рапорт позивача від 01.09.2025 направлений на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку 09.09.2025 та вручений 14.09.2025 (номер відстеження АТ «Укрпошта» 7900800455525). Зазначений рапорт повинен розглядатись у порядку, передбаченому порядком №531, тобто шляхом накладення безпосереднім командиром/ прямим командиром позивача резолюцій «погоджено» або «не погоджено», з вказівкою на їх посади, військові звання, імена та прізвища, а також містити підписи.
Водночас, відповідачем-1 під час розгляду цієї справи не надано належних та допустимих доказів щодо повідомлення позивача про розгляд рапорту, відмову чи задоволення такого у визначеному законом порядку, тобто не надано доказів прийняття відповідного управлінського рішення стосовно порушених у рапорті питань.
Оформлення та видачу направлення на проходження позивачем медичного огляду з метою визначення рівня придатності до військової служби відповідачем не здійснено, доказів зворотного матеріали справи не містять.
У судовій правозастосовній практиці Верховного Суду України (постанова від 13.06.2017 у справі № 21-1393а17), а також Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № П/9901/137/18 (800/426/17), від 13.12.2018 у справі № 800/434/17 та інших) неодноразово висловлювалась правова позиція про те, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Відтак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази й надавши їм оцінку в сукупності з нормами законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку, що, незважаючи на вжиття позивачем всіх можливих і залежних від нього заходів, спрямованих на отримання направлення на медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби, рапорт ОСОБА_1 від 01.09.2025 відповідачем не розглянуто, чим допущено протиправну бездіяльність та порушено права позивача. Тому суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо нерозгляду рапорту позивача від 01.09.2025.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 направити військовослужбовця для проходження медичного огляду та лікування, суд зазначає таке.
У ході судового розгляду встановлено, що позивач вибув зі складу військової частини НОМЕР_1 та проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.09.2025 №279.
Відповідно до норм положення №402 право направляти військовослужбовця на ВЛК має його прямий начальник, тобто командир тієї частини, у списках якої перебуває військовослужбовець.
Матеріалами справи стверджується, що позивач звертався з рапортом про направлення на медичний огляд та лікування у військово-медичний заклад до військової частини НОМЕР_1 . Докази звернення з рапортом з цього питання до військової частини НОМЕР_2 в матеріалах справи відсутні.
З огляду на наведене, належним та ефективним способом реалізації права на медичний огляд у разі погіршення стану здоров`я для позивача є звернення у встановленому порядку (через безпосереднього командира та медичний пункт) до командування тієї військової частини, де він фактично проходить службу на даний час (військова частина НОМЕР_2 ). 
Водночас суд звертає увагу, що наявними матеріалами справи підтверджується, що після включення до списків військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 звертався зі скаргами на стан здоров`я, зокрема набряк правої гомілки, періодичне посиніння. Зважаючи на ці обставини, був оглянутий хірургом.
Відповідно до консультативного висновку хірурга від 03.10.2025 позивачу встановлено діагноз: тромбофлебіт, варикозне розширення вен правої нижньої кінцівки. Призначено лікування, у разі неефективності лікування рекомендована консультація судинного хірурга.
Після проходження лікування позивач за медичною допомогою не звертався, ця обставина підтверджена показами свідка ОСОБА_2 - начальника медичного пункту медичної служби стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 .
Крім того, під час проведення допиту позивача як свідка, ОСОБА_1 підтвердив, що після медичного огляду та призначеного йому лікування за медичною допомогою в медичну частину не звертався, про погіршення стану здоров`я (у тому числі необхідність консультації судинного хірурга) не повідомляв безпосереднього командира, рапорт щодо направлення на медичний огляд та лікування у військово-медичний заклад не подавав.
Тобто матеріалами справи підтверджено та позивачем визнається факт неподання рапорту до військової частини НОМЕР_2 щодо направлення для проходження медичного огляду та лікування.
З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги зобов`язального характеру.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч.1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Приписами ч. 3 ст. 139 КАС України регламентовано, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Під час звернення до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1937,92 грн.
З урахуванням задоволення позову частково, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 968,96 грн.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які позивач очікує понести, то питання їх розподілу суд вирішуватиме після надання позивачем доказів їх понесення з урахуванням вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 01.09.2025 про направлення на медичний огляд та лікування у військово-медичний заклад.
3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач-1 – військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).
Відповідач-2 – військова частина НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Повне рішення складено 11.05.2026.

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна