Справа № 212/12600/25
провадження №2/216/2268/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Стартановича Д.В., 
за участю секретаря судових засідань Клименко О.В., 
представника позивача (у режимі відеоконференції) ОСОБА_1 ,
представника відповідача (у режимі відеоконференції) ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Селидівський відділ Державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати заборгованості по аліментам
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.
В обґрунтування позову зазначає, що 23 жовтня 2010 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис №812. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька – ОСОБА_6 . Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 серпня 2017 року позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь  ОСОБА_4  на утримання доньки – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13.10.2025р. №55712643/18792, наданої Селидівським відділом Державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість по аліментам станом на 01.04.2025р. становить 269884,58 грн. Представник позивача зазначає, що в період часу з 26.12.2011р. по 01.04.2025р. позивач перебував в місцях позбавлення волі де відбував покараня за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року, таким чином не маючи реальної можливості сплачувати аліменти у повному обсязі, у зв`язку з чим звертається до суду із вищевказаним позовом та просить суд звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Від представника відповідача, адвоката Ковалик М.Ф., через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позов, у якому вона зазначає, що звільнення позивача від сплати заборгованості в повному обсязі суттєво порушить майнові інтереси неповнолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та погіршить її матеріальне становище. Позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про його скрутне матеріальне становище та не здатність сплачувати аліменти на дитину у визначеному судом розмірі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представник позивача, адвокат Бобокал М.Ю., в судовому засідання позовні вимоги підтримав, зазначивши підстави вказані у позові, просив позов задовольнити.
Представник відповідача, адвокат Ковалик М.Ф., в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у позовних вимогах у повному розмірі.
Суд, заслухавши учасників справи, які прибули у судове засідання, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов наступного висновку.
23 жовтня 2010 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис №812. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька – ОСОБА_6 . Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. 
Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 серпня 2017 року позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь  ОСОБА_4  на утримання доньки – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. 
На виконання зазначеного судового наказу Селидівським відділом Державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №55712643 з примусового виконання судового наказу виданого Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до повноліття.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13.10.2025р. №55712643/18792, наданої Селидівським відділом Державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість по аліментам станом на 01.04.2025р. становить 269884,58 грн.
Згідно довідки про звільнення серії ДНП №18716 ОСОБА_3 з 26.12.2011 по 01.04.2025р. перебував у місцях позбавлення волі де відбував покарання за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року (справа №439/1189/12) та 01.04.2025р. був звільнений на підставі відбуття покарання.
З 13.05.2025р. позивач почав сплачувати аліменти на користь дитини щомісячно, що підтверджується копіями платіжних інструкції, наявних у матеріалах справи. 
Відповідно до публічного договору про надання послуг з навчання, позивач записався на курси з ІТ, про що свідчить і квитанція про оплату навчання.
У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Згідно із ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
За приписами ч.2 ст.97 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, суд, у випадках, передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17.
Аналізуючи зазначені правові норми можна дійти до висновку, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.
Статтями 76 та 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що у зв`язку з тим, що він у період часу з 26.12.2011р. по 01.04.2025р. перебував у місцях позбавлення волі, не мав реальної можливості сплачувати аліменти у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка на сьогоднішній день, згідно з розрахунком державного виконавця, становить 269884,58 грн. Дана сума для позивача є непосильною на даний час, оскільки він перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі. Проте, після звільнення з місць позбавлення волі, він почав новий етап у житті, щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини, влаштувався на автомийку та для свого подальшого розвитку записався на курси з ІТ, щоб здобути нову спеціальність.
При вирішенні даного спору суд має враховувати його наслідки для малолітньої дитини та виходити із захисту її інтересів, оскільки дитина повинна перебувати у рівних умовах щодо матеріального забезпечення, яке має надавати в тому числі і позивач.
Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У відповідності до ч.1 ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
В обґрунтування вимог позивач посилається на важке матеріальне становище, оскільки він у період часу з 26.12.2011р. по 01.04.2025р. перебував у місцях позбавлення волі, не мав реальної можливості сплачувати аліменти у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів, однак суд вважає, що зазначені обставини самі по собі не є достатніми для звільнення від виконання законного обов`язку щодо утримання дитини.
Як встановлено судом, позивач є батьком дитини, на утримання якої у 2017 році судом було присуджено аліменти. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є безумовним і не припиняється у разі погіршення матеріального становища одного з батьків. Навпаки, у разі змін життєвих обставин особа має право звернутися до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів або зміну способу їх стягнення, чого позивач не зробив протягом тривалого часу.
Крім цього суд звертає увагу позивача на те, що аліменти, які були присуджені до стягнення з нього на користь  ОСОБА_4  на утримання доньки – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нараховувались виходячи з середньої заробітної плати боржника для м. Селидове, на підставі довідки Головного управління статистикиу Донецькій області.
Також суд звертає увагу, що жодних доказів звернення позивача до виконавчої служби, суду або відповідача з проханням про відстрочку чи зміну способу виконання рішення, не надано. Таким чином, поведінка позивача свідчить про пасивне ставлення до обов`язку утримувати власну дитину, навіть попри об`єктивно складні обставини.
Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, при розгляді вимог про звільнення від сплати заборгованості за аліментами суд має враховувати інтереси дитини, яка є стороною, що потребує особливого правового захисту.
Метою присудження аліментів є забезпечення належного рівня матеріального існування дитини, і звільнення батька від виконання цього обов`язку можливе лише у виключних, винятково обґрунтованих випадках.
Таким чином, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, хоч і мають значення для оцінки його загального матеріального стану, не є винятковими та не доводять повної неможливості виконувати обов`язок зі сплати аліментів хоча б у мінімальному розмірі. Суд вважає, що звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 269884,58 грн. призвело б до порушення прав дитини на належне утримання та суперечило б принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, що є ключовим у сімейних правовідносинах.
Частина 2 ст.197 СК України передбачає можливість повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Враховуючи викладене, з огляду на інтереси дитини та пріоритет її належного матеріального забезпечення, те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення його від сплати заборгованості по сплаті аліментів, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, ЦПК України, ст.ст. 180-182, 197 СК України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Селидівський відділ Державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментам- відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Селидівський відділ Державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ЄДРПОУ: 34908365, місцезнаходження: Черкаська область, Уманський район, місто Умань, вул. Мазепи, буд.3.

Суддя Д.В.Стартанович