ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня2026 року
м. Київ
справа № 947/2075/21
провадження № 61-15986св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого -Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Окунєва Ігоря Сергійовича, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року у складі судді Калініченко Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Драгомерецького М. М.,Сегеди С. М., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, до ОСОБА_2 про виділ частки домоволодіння, яке перебуває у спільній частковій власності, у натурі.
Позовна заява мотивована тим, що їй та  ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: їй належить 39/80 частки, а  ОСОБА_2 - 41/80 частки.
Вона бажає виділити свою частку у праві спільної часткової власності у вказаному майні в натурі, проте дійти згоди з відповідачем щодо поділу майна у договірному порядку не вдається. 
Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просила суд виділити їй в натурі 39/80 частки у праві спільної часткової власності вказаного домоволодіння згідно з реальним порядком користування, що склався між співвласниками. 
У відзиві на позовну заяву (перша заява по суті спору) ОСОБА_2 не зазначав попередній розрахунок суми судових витрат (а. с. 110-115, т. 1). 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 липня 2025 року, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, а саме з підстав повторної неявки належним чином повідомленої позивачки у судове засідання, не повідомивши про причини неявки та не надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.
У поясненнях представника ОСОБА_2 - Окунєва І. С. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданих до суду 05 січня 2025 року, зазначається про намір відшкодувати судові витрати, а докази таких витрат будуть подані протягом строків, визначених статтею 141 ЦПК України. 
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового судового рішення
У січні 2025 рокучерез засоби поштового зв`язку до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Окунєва І. С., від 11 грудня 2024 року про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування позивачкою судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом справи, а саме 30 тис. грн на професійну правничу допомогу та 36 тис. грн на проведення повторної судової будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи, оскільки такі витрати були понесені відповідачем за наслідком вчинення позивачкою необґрунтованих дій. 
Зазначена заява згідно з поштового конверту була направлена до суду 11 грудня 2024 року.
Заява мотивована тим, що відповідач поніс судові витрати при розгляді справи, проте через поведінку позивачки її позов було залишено без розгляду. Посилався на статтю 142 ЦПК України. 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Окунєва І. С. про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, залишено без розгляду.
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що докази на підтвердження понесення відповідачем судових витрат, заявлених для відшкодування з позивачки у порядку частини п`ятої статті 142 ЦПК України, подані до суду з порушенням встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку для їх подання, а відтак, з порушенням процесуального строку на вчинення відповідної процесуальної дії. 
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від18 листопада 2025 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Окунєва І. С., на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року залишено без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року - без змін.
Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що заява відповідача щодо відшкодування судових витрат вірно судом залишена без розгляду, так як докази на підтвердження понесення ним таких витрат були подані до суду з пропуском п`ятиденного строку для їх подання і у своїй заяві відповідач не просив поновити пропущений строк та не вказав про поважність причин його пропуску, що є підставою для застосування положень частини восьмої статті 141 ЦПК України. При цьому представник відповідача безпосередньо приймав участь у судовому засідання, в якому 26 листопада 
2024 року позов було залишено без розгляду, а із заявою про стягнення з позивачки судових витрат до районного суду звернувся лише 11 грудня 
2024 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку. 
Крім того, апеляційний суд зазначив, що сам по собі факт залишення позовної заяви без розгляду за заявою позивача, за відсутності факту його необґрунтованих дій, не є достатньою правовою підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію понесених ним витрат.
Апеляційний суд послався на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник  ОСОБА_2 - адвокат Окунєв І. С.,посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали із Київського районного суду м. Одеси. Підставами касаційного оскарження зазначено пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
У лютому 2026 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2026 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки домоволодіння, яке перебуває у спільній частковій власності, у натурі, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Окунєва І. С. на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2025 рокупризначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Окунєва І. С., мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про залишення заяви відповідача щодо відшкодування судових витрат без розгляду на підставі частини восьмої статті 141 ЦПК України, оскільки не врахували, що вказана норма процесуального права застосовуються у випадку ухвалення судом рішення за результатами закінчення розгляду справи по суті спору, чого у цій справі не відбулося. Питання розподілу судових витрат у разі залишення позову без розгляду врегульовано спеціальними нормами процесуального права, зокрема, положеннями частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України, якими не встановлено строку для подання доказів судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а лише встановлено п`ятнадцятиденний строк розгляду питання розподілу судових витрат. Тобто закон не встановлює строк для подання доказів судових витрат при залишенні позову без розгляду, а лише визначає строк для їх вирішення судом. 
Крім того, суди дійшли помилкового висновку про те, що для стягнення судових витрат відповідач повинен довести, що позов залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивачки. Суди не врахували, що в ухвалі від 26 листопада 2024 року про залишення позову без розгляду у цій справі Київський районний суд м. Одеси сам визнав поведінку позивачки недобросовісною, яка втретє не з`явилася у судове засідання, будучи належним чином повідомлена, та не подала заяви про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, позивачка, звернувшись до суду з цим позовом, створила позивачу умови, які викликали необхідність укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, клопотань, а подальше залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивачки у судове засідання свідчить, що вона вийшла за межі дійсного змісту свого права та вчинила необґрунтовані дії, чим порушила охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору.
Посилається на відповідні правові висновки Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки домоволодіння, яке перебуває у спільній частковій власності, у натурі.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2021 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 липня 2025 року, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, а саме з підстав повторної неявки належним чином повідомленої позивачки у судове засідання, не повідомивши про причини неявки та не надавши заяви про розгляд справи за її відсутності.
У січні 2025 року через засоби поштового зв`язку до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Окунєва І. С. від 11 грудня 2024 року про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування позивачкою судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом справи, а саме 30 тис. грн на професійну правничу допомогу та 36 тис. грн на проведення повторної судової будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи, оскільки такі витрати були понесені відповідачем за наслідком вчинення позивачкою необґрунтованих дій. 
Зазначена заява згідно з поштового конверту була направлена до суду 11 грудня 2024 року.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Окунєва І. С. задоволенню не підлягає. 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають. 
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (статті 141-142 ГПК України).
Наведені етапи відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є загальними, тобто як для розподілу судових втрат згідно зі статтею 141 ЦПК України, так і статтею 142 ЦПК України. Іншого процесуальний закон не передбачає. 
Згідно з частинами першою та другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо )рішення Європейського суду з прав людини від 06 грудня 2007 року у справі «VOLOVIK v. UKRAINE», № 15123/03).
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11) та інші.
За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів тощо.
Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, а отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).
Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру колегія суддів зазначає, що вказівка у частині восьмій статті 141 ЦПК України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап, тобто перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, а саме для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. 
До подібних правових висновків (навіть з урахуванням деяких відмінностей у фактичних процесуальних обставинах) неодноразово доходив Верховний Суд (див., зокрема: Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22; Верховний Суд у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20, від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21; Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 07 липня 2023 року у справі № 340/2823/21 та в інших.
Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі залишення позову без розгляду передбачено частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадку, встановленому частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (частина шоста статті 142 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, судом установлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 липня 2025 року, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, а саме з підстав повторної неявки належним чином повідомленої позивачки у судове засідання, не повідомивши про причини неявки та не надавши заяви про розгляд справи за її відсутності.
11 грудня 2024 року через засоби поштового зв`язку (надійшла до суду 15 січня 2025 року) надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Окунєва І. С. про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування позивачкою судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом справи, а саме 
30 тис. грн на професійну правничу допомогу та 36 тис. грн на проведення повторної судової будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи, оскільки такі витрати були понесені відповідачем за наслідком вчинення позивачкою необґрунтованих дій. Клопотання про поновлення процесуального строку на подання цієї заяви не подано. 
З огляду на встановлені обставини та зазначені вище норми процесуального права, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про залишення без розгляду заяви відповідача щодо відшкодування судових витрат на підставі частини восьмої статті 141 ЦПК України, а саме у зв`язку з пропуском ним п`ятиденного строку на подання доказів понесених судових витрат. 
Верховний Суд не може погодитися з доводами касаційної скарги про те, що статтею 142 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат у разі залишення позову без розгляду, як у справі, яка переглядається, не встановлено строку для подання доказів судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а лише встановлено п`ятнадцятиденний строк розгляду питання розподілу судових витрат. 
Такі доводи касаційної скарги вочевидь є нелогічними й нерозумними для тлумачення статті 142 ЦПК України. Дійсно, стаття 142 ЦПК України містить спеціальні правила компенсації судових витрат у разі, зокрема, залишення позову без розгляду. Вона не містить строку подання доказів понесення таких судових витрат. Але такий строк установлено у нормі загального правила розподілу судових витрат - частина восьма статті 141 ЦПК України, а стаття 142 ЦПК України також має назву - розподіл судових витрат. За іншого підходу, як зазначає автор касаційної скарги, можливо було б дійти висновку, що такі докази подаються до суду і через рік, 2 чи 5 років, що є нерозумним. 
Більше того, у поясненнях представника ОСОБА_2 - Окунєва І. С. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданих до суду 05 січня 2025 року, зазначається про намір відшкодувати судові витрати, а докази таких витрат будуть подані протягом строків, визначених статтею 141 ЦПК України. 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Окунєва Ігоря Сергійовича, залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк