ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

13 травня 2026 року	Справа №160/7159/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) від 12.12.2024 № 0401044602/0401044603 про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника за загиблого ОСОБА_3 відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427): — призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», — з одночасним припиненням виплати пенсії за Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV, — у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення загиблого годувальника на кожного з Позивачів окремо (відповідно до статті 37 Закону № 2262-XII), — з дати первинного звернення Позивачів із заявою про переведення пенсії до органів Пенсійного фонду України, з урахуванням індексації та підвищення розміру пенсії у подальшому.
В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність спірного рішення, яким відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника за загиблого ОСОБА_3 відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII з тих підстав, що інша дитина померлого годувальника отримує пенсію за іншим законом. Позивач вважає таку відмову протиправною, адже чинне законодавство таких застережень не містить.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав. 
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 10 вересня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з військовослужбовцем Збройних Сил України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 . Від зазначеного шлюбу народилась донька — ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (Позивач 2). ОСОБА_3 загинув під час виконання обов`язків військової служби.
Також встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 10.12.2023 року отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника за Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі — Закон № 1058-IV) на ОСОБА_2 .
Позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеної за Законом № 1058-IV на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі — Закон № 2262-ХІІ). 
Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 12.12.2024 № 0401044602/0401044603 у призначенні пенсії за Законом № 2262-ХІІ відмовлено, з тих підстав, що донька померлого годувальника від іншого шлюбу отримує пенсію в разі втрати годувальника за Законом №1058.
Крім того, у листі від 09.02.2026 року відповідач зазначив про відсутність підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що для рівномірного розподілу пенсії на кожного непрацездатного члена сім`ї, пенсія має бути призначена в рамках одного закону.
Означене рішення і є предметом судового оскарження.
При вирішені спору суд виходить із того, що Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон №1058-ІV, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно із статтею 1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 36 Закону №1058, Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії у разі встановлення III групи інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Члени сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника: діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Відповідно до статті 37 Закону №1058, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного члена сім`ї, зазначеного у частині другій статті 36 цього Закону, - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше членів сім`ї, зазначених у частині другій статті 36 цього Закону, - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками"
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб2 від 09.04.1992р. №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).
Відповідно до ст.6 Закону №2262-XII сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до ст.6 Закону №2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до статті 7 Закону № 2262-ХІІ особам, які мають право на різні види пенсій, призначається одна пенсія за їх вибором.
Згідно з ч.1 ст.30 Закону №2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
При цьому ч.2 ст.30 Закону №2262-XII передбачено, що незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
За приписами частини 4 статті 30 Закону №2262-XII непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.
Відповідно до статті 31 Закону № 2262-ХІІ незалежно від перебування на утриманні пенсія призначається непрацездатним дітям, а також дружині (чоловікові) військовослужбовців, які загинули в період проходження служби.
Відповідно до статті 37 Закону № 2262-ХІІ (в редакції Закону від 24.03.2022 № 2146-IX) у разі якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї, пенсія призначається кожному з них у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення загиблого годувальника окремо. 
Відповідно до статті 41 Закону № 2262-ХІІ пенсія у разі втрати годувальника призначається кожному непрацездатному члену сім`ї, який має право на таку пенсію, окремо.
Таким чином, ані нормами Закону №2262-XII, ані норами Закону №2262-XII не передбачено обмежень та застережень щодо призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ одному члену сім`ї померлого годувальника у разі, якщо інший член сім`ї отримує пенсію за Законом № 1058-IV та/або навпаки.
Судом встановлено, що за оскарженим у цій справі рішенням відповідач відмовив у переведенні/призначенні з пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеної за Законом № 1058-IV на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за Законом з тих підстав, що донька померлого годувальника від іншого шлюбу отримує пенсію в разі втрати годувальника за Законом №1058.
Однак, таку відмову суд вважає протиправною, та такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства України, адже такі застереження/обмежння у спеціальному законодавстві відсутні.
Крім того, відсутність у спеціальному законодавстві правового механізму щодо обчислення пенсії в разі втрати годувальника усім непрацездатним члени сімей загиблого за нормами різних законів не повинно позбавляти їх конституційного права щодо волевиявлення та обрання умов пенсійного забезпечення. 
До того ж, за такого правового регулювання, на якому наполягає відповідач, волевиявлення однією особи щодо отримання пенсії за одним законом фактично автоматично позбавляє іншу особу обрати пенсійне забезпечення за іншим законом, а також змушує прийняти пенсійне забезпечення тієї особи, яка реалізувала відповідне право раніше, що вочевидь свідчить про порушення правового порядку та конституційних прав, закріплених у статті 24 КУ, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом
З цих підстав суд доходить висновку про протиправність спірного рішення із покладення на відповідача обов`язку призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дати первинного звернення із відповідною заявою.
Обираючи такий спосіб відновлення порушеного права суд зазначає, що інших підстав для відмови відповідачем зазначено не було.
Вимоги про виплату пенсії у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення загиблого годувальника на кожного з позивачів окремо суд залищає без задоволення, адже такі повноваження знаходяться у площині дискреційних повноважень відповідача, як і вимогу про виплату пенсії з урахуванням індексації та підвищення розміру пенсії у подальшому, як таку, що вочевидь з огляду на її формулювання звернута на майбутнє, що не відповідає принципам адміністративного судочинства.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.12.2024 № 0401044602/0401044603 щодо відмови в призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дати первинного звернення із відповідною заявою.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи. 
Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна