Справа №:755/14600/23
Провадження №: 2/755/277/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"16" квітня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді -  Катющенко В.П.,
при секретарях -  Яхно П.А., Онопрійчук Д.П., Мовчан А.С.
за участю: позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - ОСОБА_2 
відповідача - ОСОБА_3 
відповідача - ОСОБА_4 
представника відповідачів - Ломанова Д.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сингаївська Світлана Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лапкевич Тетяна Володимирівна про встановлення факту спільного проживання, визнання договору недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна,
В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить суд:
1) визнати факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2012 року по січень 2019 року;
2) визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений 11.04.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сингаївською С.О., реєстраційний номер № 1207, недійсним та скасувати його реєстрацію;
3) визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :
- квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001872380000 вартістю 3 626 637 грн;
- квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2495048280000 вартістю 1 999 928 грн;
- господарське приміщення (комору) № 319 на -1 поверсі загальною площею 3,7 м.кв. в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1314214580000 вартістю 182 000 грн; 
4) в порядку поділу майна подружжя:
- визнати право власності за ОСОБА_1 на частини квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001872380000; 
- визнати право власності за ОСОБА_3 на частини квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001872380000;
- визнати право власності за ОСОБА_1 на частини квартири АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2495048280000; 
- визнати право власності за ОСОБА_3 на частини квартири АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2495048280000;
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини господарського приміщення № 319 в житловому будинку АДРЕСА_3 в розмірі 91 000 грн;
5) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 15 567,20 грн та витрати на правову допомогу попередньо в розмірі 50 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони познайомились у липні 2011 року та проживали як чоловік та дружина однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Саме з жовтня 2012 року по серпень 2016 року вони проживали в квартирі АДРЕСА_4 , яка була надана позивачу в якості службового житла. Під час спільного проживання сторони були пов`язані спільним побутом, мали спільні доходи та витрати, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_7 . 
У 2014 році відповідачка влаштувалась на роботу менеджером з продажу нерухомості в ТОВ «Укрбуд Девелопмент». В свою чергу позивач служив у Збройних силах України на військових посадах та одночасно виконував посадові обов`язки старшого тренеру команди майстрів з фехтування Центрального спортивного клубу Збройних Сил України. Цього ж, 2014 року, сторонами спільно було прийнято рішення профінансувати нове будівництво та укласти договір про участь у Фонді фінансування будівництва у об`єкт інвестування-квартиру АДРЕСА_5 , який в подальшому був змінений додатковою угодою № 1 від 14.08.2014 на квартиру АДРЕСА_6 та господарське приміщення № 319 на -1 поверсі загальною площею 3,7 м.кв. в житловому будинку з підземним паркінгом, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Договори про участь у Фонді фінансування будівництва укладались на ім`я відповідачки, так як працюючи у забудовника ТОВ «Укрбуд Девелопмент» остання мала пільгові умови придбання нерухомості для працівників забудовника. Сторони вносили кошти за вищевказані квартири із свого сумісного сімейного бюджету, який формувався із доходів та заробітних плат сторін та власних збережень подружжя. Згодом, відповідачка отримала від Фонду фінансування будівництва довідку № 309 від 05.08.2016, якою підтверджено, що відповідачкою здійснені остаточні розрахунки із Управителем та підтверджено право на набуття у власність закріпленого за нею об`єкта інвестування, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_7 , загальною площею 76,6 м.кв., сума внесених відповідачкою коштів складає - 599 012 грн, внаслідок чого відповідачкою 08.08.2016 було підписано акт № 281 прийняття-передачі об`єкту інвестування та зареєстровано право власності. Також, відповідачка отримала від Фонду фінансування будівництва довідку № 314 від 27.09.2016, якою підтверджено, що нею здійснені остаточні розрахунки із Управителем та підтверджено право на набуття у власність закріпленого об`єкта інвестування, а саме господарського приміщення № 319 на -1 поверсі загальною площею 3,7 м.кв., сума внесених коштів складає - 37 000 грн, внаслідок чого було підписано акт № 316 прийняття-передачі об`єкту інвестування та зареєстровано право власності.
В свою чергу, позивач власними коштами проводив ремонт спільно придбаної квартири, а саме встановлював металопластикові вікна, міжкімнатні двері із замками, влаштовував керамічну плитку для підлоги у санвузлі та ламіновану підлогу, купляв у квартиру та влаштовував плитку для підлоги, купляв у квартиру килим. А у вересні 2016 сторони переїхали зі службової квартири позивача у квартиру АДРЕСА_1 , де проживали по січень 2019. 31.07.2017 сторони вирішили придбати ще одну квартиру для потреб сім`ї, внаслідок чого був укладений договір № 52-3103/2017-4 про участь у фонді фінансування будівництва на об`єкт інвестування, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 на 21-ому поверсі будинку АДРЕСА_9 . Станом на 07.04.2017 сторони повністю виплатили гроші за вищевказаний об`єкт інвестування в сумі 472 365 грн.
Позивач зазначає, що по травень 2022 року, він безперешкодно користувався вищезазначеною нерухомістю, адже з ОСОБА_3 була домовленість, що квартири придбані за спільні кошти в інтересах сім`ї та спільної дитини. У травні 2022 року внаслідок вторгнення російської федерації ОСОБА_3 разом зі спільною дитиною покинула територію України та отримала статус біженки на території Польщі, а позивач залишився служити у військовій частині в місті Києві . В свою чергу у травні 2022 року при черговому відвідуванні квартири АДРЕСА_1 позивач виявив, що у квартирі змінені замки, адже ключ від квартири її не відкривав, а сама ОСОБА_3 порівняно довгий період перестала виходити на зв`язок по телефону та не відповідали на повідомлення в месенджері. 
Так як позивач не міг зв`язатись з ОСОБА_3 та своєю дитиною, він вирішив звернутися за правовою допомогою до адвоката, крім ряду інших питань, в тому числі для з`ясування юридичного статусу спільно придбаної нерухомості. В процесі надання правової допомоги адвокатом було з`ясовано що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири № 1779 від 17.02.2022, який посвідчений ПН КМНО Сингаївською С.О. Також, адвокатом було з`ясовано, що відповідачка після повної виплати сторонами вартості квартири АДРЕСА_2 , користуючись своїми титульними правами довірителя по інвестиційному договору у 2020 році відступила свої права та обов`язки на користь своєї матері ОСОБА_6 згідно договору від 27.02.2020 № 52-3103/2017-4, яка в свою чергу 29.10.2021 здійснила реєстрацію права власності квартири на себе, а 17.02.2022 навпаки подарувала вказану квартиру своїй дочці ОСОБА_3 . Крім того, адвокатом було перевірено статус господарського приміщення № 319 на -1 поверсі загальною площею 3,7 м.кв., внаслідок чого було з`ясовано, що 14.01.2020 відповідачка після отримання права власності на комору, без погодження з позивачем, користуючись своїми титульними правами власника продала вказаний об`єкт іншій особі.
Крім того, адвокатом було повторно перевірено реєстр права власності, щодо статусу квартири АДРЕСА_1 та з`ясовано, що 11.04.2023 ОСОБА_3 уклала договір дарування вищевказаної квартири за реєстровим номером № 1207 зі своїм батьком ОСОБА_4 внаслідок чого за ним було зареєстровано права власності. При цьому, перед відчуженням квартири АДРЕСА_3 , відповідачка зняла з реєстрації в вищезазначеній квартирі спільну з позивачем дитину та змінила місце її проживання на адресу однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_10 . В той же час, позивач згоди на зняття з реєстрації або зміни місця проживання дитини не надавав. Крім того, мати дитини ОСОБА_3 до Служби у справах дітей Дніпровської РДА, щодо зміни місця проживання дитини теж не зверталась, відповідного рішення суду або розпорядження органу опіки та піклування теж немає. Також було з`ясовано, що ОСОБА_8 07.04.2023 звернулася до управління (Центру) надання адміністративних послуг Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації із заявами щодо реєстрації свого місця проживання разом з малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_10 , з одночасним зняттям їх із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_11 , внаслідок чого дитину було знято з реєстрації. При цьому, ОСОБА_3 надала до відділу недостовірну інформацію щодо неможливості надання згоди іншим з батьків (татом) на проведення перереєстрації місця проживання дитини. Зняття дитини 10.04.2023 з реєстрації дало змогу ОСОБА_3 на наступний день, а саме 11.04.2023 зробити відчуження спірної квартири своєму батькові ОСОБА_4 . Вказана поведінка ОСОБА_3 вказує на удаваність угоди щодо дарування квартири батькові, так як стало відомо, що у квітні 2023 року остання повернулась із Польщі до Києва та могла дізнатись, що позивач збирає документи для підтвердження вказаних фактів, щодо захисту своїх порушених прав.
Щодо компенсації вартості проданого відповідачкою майна без згоди позивача, то останній вважає, що оптимальним шляхом захисту його порушених майнових прав є вимога саме грошової компенсації. Як вбачається із договору купівлі-продажу господарського приміщення (комори), який був посвідчений ПН КМНО Сингаївською С.О. від 20.01.2020, відповідачка, користуючись своїми правами титульного власника продала вказаний об`єкт іншій особі за 37 000 грн. При цьому, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 30.08.2023 № 201-20230830-0006521967 сформованої на офіційному сайті Фонду державного майна, вартість господарського приміщення в будинку АДРЕСА_3 складає - 78 852,14 грн, отже компенсація відповідачки на користь позивача буде складати частини цієї суми.
Щодо визнання договору дарування недійсним, то позивач вважає, що договір дарування спільного сумісного майна подружжя, укладений без згоди іншого з подружжя, є недійсним в цілому.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2023 відкрито провадження у даній цивільній справі, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи. Сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2023 виправлено описки в ухвалі суду від 11.10.2023.
28.11.2023 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про зміну предмету позову з письмовими доказами на її обґрунтування.
30.11.2023 у підготовчому судовому засіданні представником відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Ломановим Д.О. подано відзив на позовну заяву, клопотання про допит свідків та клопотання про витребування доказів.
Обґрунтовуючи заперечення щодо позовних вимог представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Ломанов Д.О. у відзиві посилався на те, що відповідачка познайомилась з позивачем в червні 2012 року, а з літа 2013 сторони почали періодично зустрічатися як пара. У вересні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом поїхали відпочивати до Туреччини. В жовтні 2013 року ОСОБА_3 працевлаштувалася на роботу до корпорації «Укрбуд», де в грудні 2014 року оголосили пільгову інвестиційну програму будівництва для своїх співробітників направлену на особисте користування. 11.03.2014 ОСОБА_3 зі свого та її батьків бюджету, в тому числі ОСОБА_4 , проінвестувала будівництво однокімнатної квартири по «програмі для співробітників» за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , а 14.08.2014 прийняла рішення змінити об`єкт інвестування на двокімнатну квартиру. 
Від свого народження до кінця жовтня 2016 року ОСОБА_3 проживала з батьками в батьківській квартирі за адресою: АДРЕСА_12 , а від початку листопада 2016 року за адресою квартири в новобудові: АДРЕСА_11 . 08.08.2016 ОСОБА_3 зареєструвала право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 . З декларацій ОСОБА_1 вбачається, що в 2016, 2019, 2020 роках останній не зазначав ОСОБА_3 членом своєї сім`ї та не декларував нерухоме майно, яке нині є предметом спору. Вказує, що в квартирі АДРЕСА_1 не проживав і не проживає ОСОБА_1 . 
ОСОБА_3 сама розпоряджалася своїм майном та майном своїх батьків за взаємною домовленістю, так як вони делегували на неї цю відповідальність з урахуванням обізнаності у сфері нерухомості. Так, 31.03.2017 ОСОБА_3 разом зі своїми батьками проінвестували будівництво однокімнатної квартири АДРЕСА_13 - Житловий комплекс «Пектораль». За цим договором інвестором виступала ОСОБА_3 , оскільки її батьки були похилого віку, а враховуючи її обізнаність і дотичність до сфери будівництва, делегували на неї документообіг на період будівництва з зобов`язанням, що після завершення будівництва, з ними будуть здійснені взаєморозрахунки за двома об`єктами інвестування (по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_39 ). 14.01.2020 ОСОБА_3 придбала господарське приміщення (комору) № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому, коли будівництво ЖК «Пектораль» було завершено, згідно її з батьками домовленостей, ОСОБА_3 переоформила квартиру на свою матір ОСОБА_6 , шляхом договору відступлення майнових прав, оскільки це було фінансово вигідніше ніж переоформлення шляхом дарування. В листопаді 2021 року ОСОБА_3 захворіла на «Ковід» тяжкої форми та під час госпіталізації, через страх смерті, останньою було прийняте рішення привести всі справи і документи щодо об`єктів нерухомості придбаних нею та її батьками до ладу, внаслідок чого вони дійшли згоди, що пропорційно до вкладених коштів квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 буде належати ОСОБА_3 , а квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 - її батькам. Відповідно до вказаних вище домовленостей, 17.02.2022, ОСОБА_6 подарувала квартиру ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 . В той же час, подарувати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 ОСОБА_3 своїм батькам не встигла, оскільки почалася повномасштабна війна після вторгнення російської федерації. Після повернення в Україну 04.04.2023 ОСОБА_3 вирішила переїхати на постійне місце проживання в квартиру за адресою: АДРЕСА_10 , проживати там та навчати дитину, згідно попередніх її домовленостей з батьками, а вже 11.04.2023 уклала зі своїм батьком ОСОБА_4 договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_14 , ОСОБА_3 . Таким чином, відповідачка виконала боргові зобов`язання перед своїми батьками, що виникли під час інвестування в будівництво житла. Наголошує, що всі вищезазначені об`єкти нерухомості були придбані за кошти батьків ОСОБА_3 та її особисті кошти.
У грудні 2015 року відповідачка дізналась про вагітність, що було несподіванкою та не викликало захвату в батька дитини ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_10 . При цьому, заплановані партнерські пологи не відбулися, а відповідачка народжувала під наркозом в операційній. Батько дитини, позивач, дав згоду на батьківство лише на п`ятий день роздумів в обмін на домовленість, що відповідачка надасть згоду на прописку дитини в його службовій квартирі. Зазначає, що шлях створення сім`ї позивача не влаштовував через різноманітність вподобань серед жінок, не налаштованість на серйозні стосунки, бажання жити лише для себе і в своє задоволення. Позивач самостійно зареєстрував дитину на своє прізвище, проте протягом трьох місяців з її народження, не зареєстрував її місце проживання, тому тоді відповідачка наполягла на реєстрації дитини за адресою: АДРЕСА_11 . Крім того, спільні фото раз на місяць-три, не свідчать про спільний побут, оскільки коли люди зустрічаються, то вони проводять час разом і роблять фото. 
Звертає увагу, що весь вищеописаний період життя родина ОСОБА_11 жила своїм життям, розпоряджаючись своїм особистим майном та піклуючись про нього. Відповідачка після народження дитини самостійно виплатила позику в компанії-працедавцю (забудовнику), вивела квартиру на АДРЕСА_40 з іпотеки та спокійно проживала у родинному житлі на АДРЕСА_40 з листопада 2016 року аж до вересня 2023 року. З урахуванням невеликого доходу від листопада 2016 року по березень 2021 року ОСОБА_8 разом з донькою ОСОБА_13 отримували субсидію на оплату комунальних послуг та отримували допомогу малозабезпеченим родинам від 01.06.2017 до 30.11.2019. Крім того, дуже дивно виглядає, що позивач згадав про їхню родину з відповідачкою та майно (2014 та 2017 рік інвестування) лише наприкінці 2023 року.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.11.2023 прийнято в межах розгляду даної цивільної справи заяву про зміну предмету позову (Вх.№60284 від 28.11.2023), роз`яснено учасникам справи їх право подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки.
Відповідно до заяви про зміну предмету позову, позивач просить суд:
1. Визнати факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2012 року по січень 2019 року.
2. Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений 11.04.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сингаївською С.О., реєстраційний номер № 1207, недійсним та скасувати його реєстрацію.
3. Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме: 
3.1. квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001872380000 вартістю 3 626 637 (три мільйони шістсот двадцять шість тисяч шістсот тридцять сім) гривень 00 копійок;
3.2. квартиру АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2495048280000 вартістю 1 999 928 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) гривень 00 копійок;
3.3. господарське приміщення (комору) № 319 на -1 поверсі загальною площею 3,7 м.кв. в житловому будинку за АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1314214580000 вартістю 182 000 (сто вісімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто) гривень 00 копійок;
4. В порядку поділу майна подружжя:
4.1. визнати право власності за ОСОБА_1 на частини квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001872380000;
4.2. визнати право власності за ОСОБА_3 на частини квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001872380000;
4.3. визнати право власності за ОСОБА_1 на частини квартири АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2495048280000;
4.4. визнати право власності за ОСОБА_3 на частини квартири АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2495048280000;
4.5. стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини господарського приміщення № 319 в житловому будинку АДРЕСА_3 в розмірі 91 000 (дев`яносто одну тисячу) гривень 00 копійок.
5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір в розмірі 15 567,20 грн; 
6. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу.
30.11.2023 ухвалою, постановленою у порядку частини 4 статті 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, клопотання представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Ломанова Д.О. про витребування доказів задоволено та витребувано з Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України облікову справу ОСОБА_1 щодо перебування ним на обліку як особи, що потребує поліпшення житлових умов.
19.12.2023 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, у якій останній просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Зазначив, що повністю заперечує та відхиляє доводи викладені у відзиві на позовну заяву, вважає відзив надуманим та необґрунтованим. Так, позивач настоює на тому факті, що сторони проживали однією сім`єю в м. Києві, спочатку за місцезнаходження службової квартири позивача, а після придбання за сумісні гроші квартири АДРЕСА_3 , проживали, ділили побут та здійснювали ремонтні роботи в ній. В той же час, посилання представника відповідачів, що гроші, за які було куплено квартири, належать батькам відповідачки та акумулювались останньою, є неправдою, так як у родичів відповідачки не було грошей на купівлю квартири. Крім того, батьки відповідачки ніколи разом зі сторонами не проживали та в облаштуванні ремонту участі не приймали. Крім того, твердження відповідачки про те, що в інвестування квартири за будівельною адресою: АДРЕСА_15 вкладали кошти її батьки є неправдою, адже вказана квартира оплачувалась переважно за кошти позивача, а батьки відповідачки участі в цьому практично набрали. ОСОБА_11 постійно нагадувала позивачу про необхідність здійснити черговий платіж або внести гроші за квартиру, так як вона працювала у забудовника. Отже, позивач вносив кошти за квартири та робив в них ремонти, а відповідачка отримувала знижку, працюючи при цьому у забудовника.
17.01.2024 до суду з Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України надійшли витребувані судом документи.
22.01.2024 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення доказів, заява про виклик свідків, заява про долучення копії відповіді на відзив від 18.12.2023 з якісним друком.
05.02.2024 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. 
08.02.2024 ухвалою, постановленою у порядку частини 4 статті 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та залучено до участі у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лапкевич Тетяну Володимирівну у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Зобов`язано сторін надіслати залученій третій особі заяви по суті справи та встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи.
06.03.2024 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про розмір судових витрат.
07.03.2024 від представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Ломанова Д.О. надійшло клопотання про проведення судової оціночно-будівельної експертизи.
Цього ж дня від представника відповідача ОСОБА_3 - Ломанова Д.О. надійшло клопотання про витребування доказів.
29.03.2024 від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сингаївської С.О. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
11.04.2024 ухвалою, постановленою у порядку частини 4 статті 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - Ломанова Д.О. про витребування доказів.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2024 клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - Ломанова Д.О. про призначення оціночно-будівельної експертизи залишено без задоволення.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
11.07.2024 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява, до якої долучено якісно роздруковані копії документів, що підтверджують понесені судові витрати.
11.07.2024 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло письмове вступне слово.
15.10.2024 від представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Ломанова Д.О. надійшло клопотання про зміну свідків, які підлягають допиту.
25.11.2024 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заяву, у якій останній відмовився від допиту трьох свідків та просив замінити їх іншою особою
30.07.2025 від представника відповідача ОСОБА_3 - Ломанова Д.О. надійшла заява про відмову від шести свідків.
17.10.2025 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про відмову від допиту свідка.
03.03.2026 від представника відповідача ОСОБА_3 - Ломанова Д.О. надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
09.04.2026 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про виступ представника у судових дебатах.
14.04.2026 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява, до якої долучено письмове заключне слово разом з таблицею посилань.
16.04.2026 від відповідача ОСОБА_3 надійшли письмові дебати.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у заявах по суті справи, просив суд позов задовольнити.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у заявах по суті справи, просив суд позов задовольнити. Додатково вказав, що проживав із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та дружина, з серпня 2012 року по січень 2019 року. Спочатку проживали у його службовій квартирі по АДРЕСА_16 , зробили косметичний ремонт, у 2015 році придбали велике ліжко та матрац. Він був військовим, а ОСОБА_3 працювала в компанія, яка організовувала виставки, дохід їх був невеликим, але десь приблизно однаковий. У 2014 році він став старшим тренером, а ОСОБА_3 перейшла працювати в Укрбуд. Його дохід був більшим, але скільки не пам`ятає. Станом на 2014 рік і в нього і у ОСОБА_3 були заощадження, тому вони вирішили придбати квартиру по АДРЕСА_3 . Вказана квартира придбавалася на пільгових умовах, оскільки відповідачка працювала у забудовника. Кошти за квартиру вони виплачували разом з 2014 по 2016 рік, різними сумами, якими саме не пам`ятає, а також не пам`ятає чи щомісячно чи квартально. Чи давали кошти на квартиру батьки відповідачки не пам`ятає. Про вагітність відповідачки дізналися одразу, вона робила тест, вони запланували партнерські пологи і уклали договір про збереження біологічного матеріалу, та після народження дитини проживали у його службовій квартирі. 
Він проводив ремонтні роботи в квартирі по АДРЕСА_3 у період з 2015 по 2016 роки, здебільшого за власні кошти, самостійно робив стяжку, стіни, змінив трьох будівельників. Восени 2016 року вони переїхали проживати в квартиру по АДРЕСА_3 . У 2017 році вирішили придбати ще одну квартиру по АДРЕСА_3 , яку також купували на пільгових умовах через компанію, в якій працювала відповідачка. За квартиру по АДРЕСА_39 усі кошти були сплачені особисто ним. Батьки відповідачки з ними ніколи не проживали, приїздили в гості, допомагали своєю увагою, продуктами, допомагали доглядати за дитиною. У декларації не вказував про цивільну дружину та про майно, яке на неї оформлено, оскільки під час подання першої декларації у 2014 року ніхто не пояснював про необхідність декларування цивільної дружини.
Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Ломанов Д.О. позовні вимоги не визнав з підстав викладених у заявах по суті справи, просив суд відмовити у задоволенні позову. Додатково вказав, що сторони не проживали разом як чоловік та дружина, вони дійсно зустрічалися, мали партнерські стосунки, відпочивали разом. При цьому, позивач не надав доказів внесення коштів за договорами інвестування, не зміг пригадати ні розмір коштів, які вносились, ні розмір зарплати. Вважає, що фото спільного відпочинку та замовлення речей, партнерські пологи не є доказами спільного проживання, а тим паче спільного придбання майна. Також, звернув увагу, що і відсутні докази здійснення позивачем оплати за договорами спільного відпочинку, замовлення речей.
Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у заявах по суті справи, просила відмовити у його задоволенні. Додатково пояснила, що познайомилась із позивачем 25.06.2012 на залізничному вокзалі та у них склалися стосунки сексуального характеру. Вона працювала менеджером у виставкових центрах, обіймала дві посади, отримувала від 1 500 до 2 500 доларів США у місяць. В жовтні 2013 році колега запропонувала посаду в Укрбуді, на що вона погодилась. В кінці грудня 2013 року на роботі повідомили про можливість придбання на пільгових умовах одного об`єкту нерухомості, на що вона погодилась і до березня 2014 року підготували та підписали усі необхідні документи. Вона весь час працювала, конвертувала гроші у валюту та часу на особисте життя не було. За спільною домовленістю із позивачем, який теж постійно працював, мав три доби на тиждень чергувань, був у від`їздах, в тому числі і за кордон, вони зустрічалися один раз на два тижні, для спільного відпочинку, у готелях, заміських комплексах, іноді вдома у неї або у позивача. У кожного з них був попередній досвід у стосунках, а тому жити разом вони не могли і не хотіли. Такі зустрічі тривали до осені 2015 року, доки вона не дізналася про вагітність, після чого інтерес у позивача до неї знизився. У період вагітності вони могли разом проводи вікенд, подорожувати як спільне хобі. 
Вона жила у своїх батьків до кінця жовтня 2016 року по АДРЕСА_12, за цією адресою обслуговувалась під час вагітності. Оскільки вона хотіла вертикальні пологи, попросила ОСОБА_14 побути з нею декілька днів, однак відкрилась кровотеча та він відвіз її до пологового будинку де була надана згода на партнерські пологи, однак вона не змогла народити та робили кесарів розтин. Позивач напочатку вагався щодо визнання батьківства, але на 6 день від народження дитини, погодився за умови, що вона надасть згоду прописати дитину в його квартирі. 
Вказала, що усі ремонтні роботи в квартирі та меблі купувалися за її кошти, а позивач інколи допомагав, оскільки вона була вагітна та після пологів. Вказала, що мала знижки у будівельних магазинах з якими співпрацювала по роботі в Укрбуді, тому позивач, коли вирішив робити косметичний ремонт в своїй квартирі на АДРЕСА_16 , користувався цими знижками, тому і замовником виступала вона. Щодо наданих позивачем замовлень, специфікацій, та інших документів щодо ремонту та облаштування квартири по АДРЕСА_3 , пояснила наступне. Щодо міжкімнатних дверей, то вони замовлялися через знайому позивача, ОСОБА_15 , яка надала знижку, однак необхідно було внести передоплату, тому позивач відвозив гроші, але двері отримувала вона сама та сплачувала вже усю суму. В частині облаштування підлоги вказала, що ці роботи здійснював забудовник, про що вказано в акті прийому-передачі. Килим вона купувала частково за готівку, частково сплачуючи карткою, оскільки він великий, попросила позивача його занести і він забирав документи у вантажників. Щодо кухні вказала, що надана документація не по її квартирі. Її брат мебляр, та він особисто робив кухню в її квартирі, а також ліжко у спальні. Щодо встановлення вікон вказала, що це був післяпологовий період, і за її прохання позивач відвозив передоплату, тому і договір на нього, а специфікації на неї, оскільки вона приймала роботи. 
Щодо наданих фото спільного відпочинку вказала, що здебільшого вони з однієї поїздки, при цьому відпочинок у Туреччині та на Кіпрі оплачувала вона. У санаторій в Буковелі вона їздила сама, а позивач приїхав лише на вихідні і вони разом їздили на екскурсії. Після народження дитина, вона їздила з нею на відпочинок, а позивач приїздив на вихідні та залишався в окремому номері. Також вказала, що позивач був в її квартирі по АДРЕСА_12, познайомився з її батьками, а от зі своїми батьками з часу їх знайомства і до народження дитини і майже до її п`яти років, її не знайомив. Один раз вона випадково потрапила на святкування в сестри квартирі, а другий раз на новий рік, коли позивач попросив відвезти дитину до бабусі. 
Також, що акту про нібито проживання позивача в квартирі по АДРЕСА_3 вказала, що родину ОСОБА_18 знає, вони купували квартиру через Укрбуд, але в квартирі вони не жили і не живуть. Бачила їх коли робили ремонти в квартирах, а так, вони живуть у сусідньому будинку. Інші прізвища в актах їй не відомі.
Зазначила, що ніколи спільно не проживала з позивачем ні в його квартирі, ні в квартирі по АДРЕСА_3 . Після народження дитини, позивач часто приїздив до них в гості, допомагав із купанням дитини, що також міститься на фото. Чи залишався він на ночівлю вже не пам`ятає, оскільки після 2022 року їх стосунки погіршилися, коли вона перебуваючи у Польщі подала на аліменти, щоб отримати допомогу. З нею та дитиною по АДРЕСА_3 , майже увесь час (50% часу), проживала мама, яка допомагала доглядати дитину, залишалася на ночівлю. Оскільки батьки допомагали придбати обидві квартири та господарське приміщення, та у них є ще син, після перенесеного у 2021 році захворювання на Ковід , вони вирішили впорядкувати усі документи і вирахувавши внесені грошові кошти та площі квартир, уклали відповідні договори.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві. Пояснив, що у свої 73 років ще продовжує працювати і завжди допомагав своїм дітям. Коли донька вирішила купити квартиру, погодився їй допомогти фінансово і передавав їй гроші у гривнях та доларах США, а також декілька разів особисто здійснював платіж. Донька жила з ними по АДРЕСА_12, позивав був у них один раз, коли привіз доньку з вокзалу. Він приїздив у гості до доньки в квартиру по АДРЕСА_3 , гуляв з онукою, ремонтував крани, пральну машину. Позивача в цій квартирі ніколи не бачив.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач, крім іншого, також посилався і на покази свідків. 
Так, свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що у 2014 році його запросив позивач до себе в квартиру по АДРЕСА_16 робити електрику, тоді були невеликі ремонтні роботи, на його погляд в квартирі проживала одна людина. А у 2019 році він повністю змінював електрику у цій квартирі, і усі речі були зібрані. У 2016 році ОСОБА_14 запросив його робити електрику у квартирі на АДРЕСА_41 . Ремонт робився у три етапи, вперше він приїхав коли ОСОБА_22 була вагітна і їй було важко, він з нею обговорював питання освітлення, запропонував встановити теплу підлогу у ванній та туалетній кімнатах, а ОСОБА_14 показував де буде щиток встановлений. У 2016 році уся електрика робилася з нуля. Він записував на листочку, що необхідно буде зробити, їздив на закупівлю матеріалів, а чеки потім віддавав. ОСОБА_22 і ОСОБА_14 вдвох приїздили, роботу дивитися та гроші на давали, а коли він теплу підлогу робив то гроші давав ОСОБА_14 . Коли починав робити ремонт, то в будинку консьєржа ще не було і йому дали ключі від квартири. А потім як приїздив ще, то якщо ОСОБА_14 запрошував, то він відкривав двері, або якщо ОСОБА_22 , то вона. Через рік, на запрошення ОСОБА_14 , ще раз приїздив в квартиру на АДРЕСА_41 , були проблеми з теплою підлогою, квартира тоді вже була облаштована усім необхідним для життя. Також у 2019 році його ОСОБА_22 запрошувала робити електрику в квартирі в ЖК Пектораль, та просила не розказувати про це ОСОБА_14 , оскільки у цей час в квартирі по АДРЕСА_38 також він робив електрику.
Свідок ОСОБА_24 пояснила суду, що працювала прибиральницею та консьєржем в будинку по АДРЕСА_17 , де з 2011 року проживав позивач, який зробив косметичний ремонт у квартирі. Потім, влітку 2012 року він почав зустрічатися із ОСОБА_22 , а восени цього ж року, вони почали жити разом, у 2015 році вона завагітніла та народила дитину у 2016 році, а коли дитині було 3 місяці вони переїхали. Працювала вона сутки через троє, і бачила як ОСОБА_14 і ОСОБА_22 виходили зранку разом на роботу, а у вечері поверталися, після народження дитини у тамбурі навпроти квартири бачила коляску. У період часу коли ОСОБА_14 і ОСОБА_22 жили разом, свідок не бачила щоб вони робили будь-які ремонтні роботи в квартирі, або купували якісь речі в квартиру, а також не бачила, щоб до них приїздили родичи чи ще хтось. У 2019 році ОСОБА_14 повернувся жити в квартиру, але вже сам, через пів року зробив косметичний ремонт, у нього про ОСОБА_22 нічого розпитувала.
Свідок ОСОБА_25 суду пояснила, що проживає в кв. АДРЕСА_18 , працює консьєржем у будинку по АДРЕСА_17 , сутки через троє. Знає позивача з 2011 року, а влітку 2012 році він почав зустрічатися з ОСОБА_22 , вони разом проживали, бачила як вони заходять та виходять з будинку разом, у 2016 році у них народилася дитина і вони переїхали. Де працював ОСОБА_14 їй не відомо. У 2019 році ОСОБА_14 повернувся проживати у будинком, але сам. Чи проводили вони якісь ремонтні роботи в квартирі, чи купували якісь речі в квартиру, свідок не пам`ятає, як і не пам`ятає чи приходили до них гості. 
Свідок ОСОБА_26 суду пояснила, що проживає в будинку по АДРЕСА_17 та знає позивача з 2011 року. З 2012 року ОСОБА_14 почав жити із ОСОБА_22 , з якою вона, свідок, познайомилась на сходинковій клітинці, просто привіталися. У 2015 році свідок, разом із чоловіком підвозили ОСОБА_22 до метро. З якою періодичністю бачила ОСОБА_22 та ОСОБА_14 разом з 2012 до 2016 року не може сказати, можливо один раз в тиждень, чи в два тижні, чи по одинці чи ні, не пам`ятає. Як і не пам`ятає чи робили вони разом у цей період часу якісь ремонтні роботи в квартирі та чи купували якісь меблі, ліжка, техніку. Пам`ятає як ОСОБА_14 робив якийсь ремонт у квартирі, але ОСОБА_22 ще тоді не проживала. А також бачила їх у 2012 році із якимись коробками. Після народження дитини у 2016 році, бачила ОСОБА_22 з коляскою, а ОСОБА_14 із ванночкою, а також батьків ОСОБА_22 , які гуляли з коляскою, але не впевнена, що то її батьки, але схожа коляска була біля їх дверей. Плачу дитини з квартири не чула та чи приходили за весь час до них гості не бачила. У 2016 році вони кудись переїхали, а коли повернувся ОСОБА_14 не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_27 суду пояснив, що проживає по АДРЕСА_17 , знає позивача з 2010 року, останній був у житловій комісії, а потім вони стали сусідами - на одній площадці. ОСОБА_22 бачив з 2012 року як сусідку, на площадці, в ліфту, можливо раз на два тижні, особисто знайомі не були. В квартирі їх він не був, і вони в його також. Чи проводили вони якійсь ремонт та купували речі для облаштування квартири не бачив та не чув, чи приходили до них гості, батьки не пам`ятає. У 2016 році у них донька народилася, бачив коляску в коридорі. Проживали вони до осені 2016 року. Потім через рік два, в квартирі пара жила, а в 2019 році ОСОБА_14 ремонт робив, та знов почав жити вже з другою дружиною ОСОБА_28 , але точно не пам`ятає коли вона заселилася, але з нею він, свідок, спілкувався.
Свідок ОСОБА_29 суду пояснив, що з 1995 року знає позивача та має з ним дружні стосунки, з 2012 року знає і ОСОБА_22 . Він допомагав ОСОБА_14 переїздити з квартири по АДРЕСА_19 восени 2012 року, тоді і познайомився з ОСОБА_22 , він представив її як свою дівчину, так далі по життю вони і пересікалися. З 2012 року по 2019 рік постійно пересікалися то на Бориспільській декілька разів у 2012-2013 роках, якось у кафе та у парку відпочивали, у ОСОБА_14 на роботі бачилися разів 5, а у 2017 році на Трухановому острові святкували день народження ОСОБА_14 , коли ОСОБА_30 маленька була. Свідок часто переписувався з ОСОБА_14 , він розповідав як вони живуть, хочуть розписатися, хочуть дитину, а у 2014 році що вирішили квартиру купувати, але грошей не вистачало та ще і у нього, свідка, позичали, але чи на квартиру не пам`ятає. З приводу квартири він, свідок, ще з ОСОБА_22 потім консультувався. А ще він від ОСОБА_14 у 2016-2017 роках чув, що вони на Борщагівці хотіли купити квартиру, але чи купили не знає. В їх квартирі на АДРЕСА_41 він не був, ОСОБА_14 тільки скаржився, що ремонтом займається і грошей не вистачає. Восени 2016 року коли спілкувався з ОСОБА_14 по телефону дізнався, що вони вже переїхали жити на АДРЕСА_41 , тоді вже ОСОБА_22 народила дитину, з нею спілкувався по телефону, більше не зустрічалися. У 2018 році від ОСОБА_14 дізнався, що в них щось відбувається і доходить до розлучення. Вказав, що коли перевозив ОСОБА_14 в квартиру на АДРЕСА_38 , то ремонту в ній не було, в 2012-2013 роках вони робили там ремонт, кухню купили та ліжко в спальню, а ще він з ОСОБА_14 пральну машину привозив і сушарку, але ОСОБА_22 не було і де вона він не запитував. 
Свідок ОСОБА_32 суду пояснив, що знає позивача з 1994 року. В кінці 2011 року - на початку 2012 року, він познайомив з ОСОБА_22 , представив її як дівчину, вони разом гуляли в парку, в тому числі і з дівчиною свідка. На день народження ОСОБА_14 у 2013 році вони разом у ресторан приїхали. Також разом вони, чи у 2013 чи у 2014 році, ходили у піцерію, підтримували свідка, коли він з дівчиною розійшовся. Після нового 2014 року, свідок був в гостях у них на АДРЕСА_38 , вони усі разом до ранку сиділи, відпочивали, та у 2016 році теж був у них на АДРЕСА_38 . Восени 2016 року ОСОБА_14 запросив його в гості в квартиру на АДРЕСА_41 , відкривав квартиру він своїми ключами, ще йшло будівництво. Ще в квартиру на АДРЕСА_41 його запрошували в гості в 2017 році рази 2-3, а в 2018 він вже був з дружиною у них в гостях. Про те, що вони шукають квартиру для купівлі, казали коли ОСОБА_22 вагітна була, але деталі свідок не знає. Потім у 2017 чи 2018 роках казали, що ще одну квартиру хочуть купити. У 2012-2016 роках ОСОБА_14 працював у клубі з фехтування, давав приватні уроки та мав достаток вище середнього.
Свідок ОСОБА_33 суду пояснив, що знає позивача з 2011 року, брав у нього приватні уроки з фехтування, він, свідок, продав ОСОБА_14 автомобіль, вони здружилися. У 2015 році він запросив ОСОБА_14 до себе в гості, на що той погодився, але спитав дозволу прийти із своєю дівчиною, так свідок познайомився з ОСОБА_22 та вони почали товаришувати. У тому ж 2015 році ОСОБА_14 з ОСОБА_22 відвозили їх на море в с. Грибівку, а потім ще приїхали до них відпочити. У 2015-2016 роках бував у них в гостях на АДРЕСА_38 декілька разів, а потім на свята приїздив на АДРЕСА_41, став хресним батьком їх доньці. Хрестини дитини святкували ще в квартирі на АДРЕСА_38 . Про купівлю квартири на АДРЕСА_41 свідку стало відомо в кінці 2015 - середині 2016 року, коли він завершив ремонт у себе в квартирі, тоді ОСОБА_14 у нього консультувався, та він порадив електрика та плиточніка. Тоді ж ОСОБА_14 розповідав, що на купівлю цієї квартири дав кошти батько ОСОБА_22 та він, ОСОБА_14 . А також розповідав, що ОСОБА_22 шукає з батьками ще квартиру і для її брата. Як і коли виплачували кошти за квартиру свідку не відомо. У них були дружні, довірчі стосунки з ОСОБА_14 , вони усім ділилися, з ОСОБА_22 обговорювали спільний відпочинок. ОСОБА_14 і ОСОБА_22 часто приїздили до них у будинок та він, свідок, з дружиною намагалися ще у 2018-2019 роках, зберегти їх стосунки. Свідок ніколи не бачив неприязних відносин між ОСОБА_14 і ОСОБА_22 , вони відносились один до одного як чоловік та дружина. Останній раз родинами вони зустрічалися у 2017 році, але після цього свідок приїздив до них у гості, і якщо це був вихідний день, то ОСОБА_14 був у домашній одежі, якщо будній - у робочій, вони обмінювалися дитячими речами.
Свідок ОСОБА_35 суду пояснила, що ОСОБА_14 знає з 2011 року. Він був тренером її чоловіка з фехтування, а у 2015 році ОСОБА_14 познайомив їх з ОСОБА_22 , як зі своєю дівчиною, вони приїздили в гості до свідка, а потім і свідок з чоловіком були у них в гостях в квартирі по АДРЕСА_16 рази три, рази два просто приїздили в гості, а один раз після народженні дитини. До народження дитини, ОСОБА_14 з ОСОБА_22 косметичний ремонт зробили на АДРЕСА_38 , ліжко придбали. Вони часто з у період 2015-2016 років спілкувалися, разом були на морі. У 2016 році вони робили ремонт в квартирі на АДРЕСА_41 , яку купили частково за кошти батьків ОСОБА_22 , а частина коштів була ОСОБА_14 , він був тренером і гарно заробляв, а ОСОБА_22 в Укрбуді працювала та мала знижки, тому і оформили квартиру на неї, а у ОСОБА_14 свої обставини були. Вона зі своїм чоловіком радили їм пліточніка, так як тільки завершили ремонт у себе в квартирі. Вперше на квартирі по АДРЕСА_41 вона з чоловіком були що коли ремонт тільки завершували, меблів ще не було, а коли переїхали, то часто, 2-3 рази на рік приїздили в гості. Після народження ОСОБА_36 , у 2017 році, ОСОБА_14 і ОСОБА_22 сказали що купили однокімнатну квартиру на Борщагівці та хотіли її здавати. Стосунки у ОСОБА_14 і ОСОБА_22 були теплі, але до кінця 2018 року все розладилось, і у 2019 року вони роз`їхались, але ще спілкувалися.
Свідок ОСОБА_37 суду пояснила, що знає позивача з 2003 року, він був однокласником її колишнього чоловіка, а у 2007 році став хрещеним батьком її дитини. З ОСОБА_22 познайомилася у 2012 році як з дівчиною ОСОБА_14 , а на Новий 2013 рік вони почали жити разом в квартирі по АДРЕСА_16 . В квартирі на АДРЕСА_38 свідок була тричі: на новий 2013 рік; в січні 2016 року разом із чоловіком та був ще ОСОБА_38 з дівчиною та взимку 2016 року коли вже народилася ОСОБА_30 , тоді вони разом погуляли у парку, зайшли додому, а коли з роботи приїхав ОСОБА_14 , то проводив її, свідка з дитиною додому. Також, у 2012 році вони спільно відпочивала на дачі у батьків чоловіка свідка, зустрічалися раз на два місяці, на свята, у 2013 році декілька разів разом виїжджали з ночівлею. Вперше в квартирі по АДРЕСА_3 свідок була у 2017 році, потім ще декілька разів. Однак ОСОБА_14 вдома не було та ОСОБА_22 казала, що він затримується на роботі. Тоді ж чула, що хочуть на КПІ купити квартиру в новобудові без ремонту. Коли свідок взимку у 2016 році була в гостях у них на АДРЕСА_38 , ОСОБА_22 розповідала, що вони купили квартиру, але вона, ОСОБА_22 , її не хотіла.
Свідок ОСОБА_39 суду пояснив, що є біженцем з Луганська та живе в ЖК «Садовий» по АДРЕСА_3 з 01.03.2016, працює охоронцем здебільшого у нічну зміну. Знає ОСОБА_14 і ОСОБА_22 приблизно з кінця 2016 року. Оскільки він охоронець в ЖК, то бачив як позивач брав ключі від підвалу і робив ремонт у кладовій в підвалі будинку, так вони почали спілкуватися. Бачив його з донькою на вулиці, а також коли він приїздив на автомобілі то він записував його у журнал. Свідок вважав, що ОСОБА_14 живе разом із ОСОБА_22 , бачив як вони разом в магазин ходили. Знає свідок і маму ОСОБА_22 , вона часто приходила, гуляла на дитячому майданчику з дитиною. Тільки нещодавно дізнався, що вони не разом вже, а саме восени 2022 року ОСОБА_14 разом із ОСОБА_22 і дитиною приїхав, тоді ОСОБА_14 йому і сказав. При цьому свідок не пам`ятає за яких обставин та коли саме бачив ОСОБА_14 і ОСОБА_22 з 2016 року, та чи разом чи поодинці.
Свідок ОСОБА_40 суду пояснив, що проживає по АДРЕСА_20 , знає позивача з кінця 2015 року, а ОСОБА_22 з початку 2016 року, проживають в одному під`їзді. Коли почали робити ремонт, зустрічалися у під`їзді. В серпні 2016 року свідок переїхав проживати у будинок, та періодично, раз в тиждень, раз в два тижні бачив ОСОБА_14 і ОСОБА_22 , але не спілкувався з ними. У 2019 року у родині свідка народилася дитина, він гуляв з нею подалі від дитячого майданчика, а в 2020 році почався Ковід і майданчик був закрити стрічкою. На прохання ОСОБА_14 підписав акт про його проживання, але в квартирі ніколи у них не був. Свідок бачив іноді ОСОБА_14 з пакетами із продуктами, з підгузками, бачив ОСОБА_22 з коляскою, жіночку ще якусь, можливо її маму, чи бачив як ОСОБА_14 гуляє з коляскою точно не пам`ятає, та припускав, що вони живуть разом. 
Свідок ОСОБА_41 суду пояснив, що проживає по АДРЕСА_21 . З весни 2017 року знає позивача та ОСОБА_22 , але з нею познайомився за півтора роки до цього, оскільки купував з дружиною через неї як менеджера квартиру. Навесні 2017 роки свідок мав розпочинати ремонтні роботи в квартирі та у коридорі познайомився з ОСОБА_14 , домовились про графік гучних робіт оскільки у них була маленька дитина. Влітку 2017 року свідок з дружиною заїхав в квартиру та пересікся з ОСОБА_14 та ОСОБА_22 , які запросили до себе в гості, в квартирі був зроблений ремонт, були меблі, ОСОБА_14 показував як змінив батареї в квартирі. В подальшому з ОСОБА_14 часто спілкувався, оскільки встановлювали відеоспостереження, він купував у свідка домофони, а свідок надав картки доступу. Також, влітку 2018 року ОСОБА_14 робив ремонт у кладовій та показував її свідку. Коли у 2018 році ОСОБА_14 купив нове авто - Хонду, бачив це авто часто на парковці, приблизно раз у місяць бачив як ОСОБА_14 з дитиною гуляє. Восени 2018 року у квартиру свідка заїхали квартиранти - ОСОБА_42 , та виявила проблему з вікнами, він викликав майстра який і у ОСОБА_14 вікна ремонтував. Ближче до зими 2018 року вже ОСОБА_14 не бачив, інколи спілкувався по телефону, чи бачив ОСОБА_22 не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_43 суду пояснила, що знає як ОСОБА_14 так і ОСОБА_22 приблизно з 2017-2018 років. В кінці 2017 року її попросив ОСОБА_14 допомагати по прибиранню в квартирі по АДРЕСА_41 . Раз на тиждень, в четвер, вона прибирала з 10 до 15 години. Розраховувався з нею ОСОБА_14 , в квартирі були ОСОБА_14 , ОСОБА_22 та ОСОБА_44 та їх речі, більше в квартирі нікого свідок не бачила. За півтора роки, разів до п`яти бачила зранку в квартирі ОСОБА_14 , а один раз увечері.
Відповідачі, обґрунтовуючи свої ж заперечення, щодо заявлених позовних вимог, посилались також на покази свідків.
Так, свідок ОСОБА_45 суду пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_22 з 1967 року, з того ж часу знаю родину ОСОБА_11 , ОСОБА_22 - з народження, а ОСОБА_46 ніколи не бачила. ОСОБА_22 з народження жила з батьками, потім завагітніла, народила ОСОБА_47 , часто її бачила з колясочкою у дворі будинку або на майданчику. Через нетривалий час після народження дитина, ОСОБА_22 з мамою переїхали. ОСОБА_48 , мама ОСОБА_22 приїздила, бо вдома чоловік, а ОСОБА_22 після цього бачила не часто. В квартирі у ОСОБА_11 свідок бувала, але не часто та не пам`ятає чи після вагітності ОСОБА_22 це було.
Свідок ОСОБА_49 суду пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_23 , родину ОСОБА_11 знає з 1956 року, ОСОБА_46 не знає. ОСОБА_22 з народження проживала з батьками, ще жив брат, а колись і бабуся, яка померла. В квартирі у ОСОБА_11 бувала по сусідські, скільки разів не пам`ятає. Точно пам`ятає, що була в квартирі коли бабуся померла, та ще після цього, ОСОБА_22 у цей час жила з ними. Бачила ОСОБА_22 , як ходила вагітна, потім народила дитину і ще недовгий час жила, а потім переїхала. Скільки разів бачила ОСОБА_22 з 2014 по 2016 рік свідок не пригадує, можливо раз у тиждень, чи два, можливо в місяць. 
Свідок ОСОБА_50 суду пояснила, що проживає в кв. АДРЕСА_24 , знає родину ОСОБА_11 з 1985 року, коли заїхали до будинку. ОСОБА_22 знає з народження, оскільки її старша дитина на кілька місяців менша за неї, та вони зростали разом. В квартирі у ОСОБА_11 була давно, можливо ще за життя бабусі, але постійно бачила ОСОБА_22 , вона проживала з батьками, а син їх переїхав. Бачила її як ходила вагітна, а потім і як з дитинкою виходила на вулицю, на руках виносила, а потім і з коляскою гуляла. Пізньої осені перестала бачити ОСОБА_22 з дитиною, і маму не бачила тривалий час. Згодом бачила як вона, ОСОБА_51 , зранку уходила, а пізнього вечора поверталася та зустрівши її, остання розповіла, що звільнилася з роботи і допомагає доньці дитину глядіти. Акти підписувала з іншими сусідами, оскільки видно було, що ОСОБА_22 проживала з батьками, а не в гості приходила. А ОСОБА_47 не вказали в акті, бо вона 2-3 місця лише жила, а потім вони переїхали. Про батька дитини свідку нічого не відомо та позивача вона раніше ніколи не бачила.
Свідок ОСОБА_52 суду пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_25 , ОСОБА_22 знала з відділу продажу квартир ще до 2016 року, є сусідкою, поверхом нижче. Влітку 2016 року, коли ОСОБА_22 була ще вагітна та приїздила до квартири з питань ремонту, тоді ж вперше була у неї в квартирі, вони часто спілкувалися, в тому числі і щодо вагітності, оскільки свідок її планувала. Також, ОСОБА_22 до неї часто телефонувала, запитувала чи працює ліф, оскільки їй мали привезти меблі. Заселилася до квартири ОСОБА_22 у тому ж 2016 році, після народження дитини, але ближче до зими. В 2017 році деякі роботи в квартирі ОСОБА_22 ще дороблювала, її брат ОСОБА_53 ліжко та кухню збирав. У цьому ж 2017 році свідок народила дитину, а сусіди ОСОБА_22 з 246 квартири продовжували ремонт та підтоплювали квартиру свідка. Свідок часто приходила в гості до ОСОБА_22 , по 2-3 рази на тиждень, чоловічих речей не бачила. Часто бачила маму ОСОБА_22 , вона допомагала з дитиною, гуляла з нею на майданчику, майже завжди залишалася з ночівлею. У період з 2016 по 2019 роки бачила свідок і ОСОБА_14 , він гуляв з дитиною, або привозив її на авто, але у той час вони не спілкувалися. Після початку повномасштабного вторгнення, свідок з дитиною, а також із ОСОБА_22 та її дитиною, були закордоном, а після повернення весною 2023 року вже і познайомилась з ОСОБА_14 . 
Свідок ОСОБА_54 суду пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_26 , в яку переїхала проживати з чоловіком у травні 2017 року. У листопаді 2017 року у свідка народилася дитина та на початку 2018 року вона познайомилася з ОСОБА_22 . Спочатку вони гуляли на майданчику з дітками, а потім більш здружилися, ходили на пляж. У свідка був телефон мами ОСОБА_22 , і вони списувались і разом теж гуляли. В квартирі у ОСОБА_22 бувала декілька разів, точно коли саме не пам`ятає, можливо у 2019 році, тоді чоловічих речей в квартирі не бачила. З ОСОБА_14 познайомилася вже у 2021 році на 5 рочків ОСОБА_36 , до цього бачила його декілька разів, як він привозив дитину на автомобілі і ОСОБА_30 розповідала, що батько возив її в басейн. 
Свідок ОСОБА_55 суду пояснила, що знає ОСОБА_22 з кінця 2013 року, коли вона почала працювати в Укрбуді. З 2026 року свідок проживає в квартирі АДРЕСА_27 , яке спочатку було як нежитлове приміщення. Часто бачила ОСОБА_22 або її маму з коляскою на вулиці, а коли ОСОБА_30 почала вже ходити у 2017 році, свідок заходила до них в гості. Ремонт на той час був здійснений, але дороблювали ще кухню. Була свідок не у всій квартирі, а лише у передпокої та на кухні, чоловічих речей не бачила. Свідок цікавилась у ОСОБА_22 щодо чоловіка, вона відповідала, що стосунки складні та разом не проживають. З 2017 по 2019 рік бувала в квартирі у ОСОБА_22 разів по 5-7 на рік. В січні 2022 року бачила ОСОБА_14 один раз, він привіз ОСОБА_47 , завів до дому і поїхав. 
Свідок ОСОБА_56 суду пояснила, що з липня 2017 року по липень 2023 року винаймала квартиру АДРЕСА_28 , гуляла з дитиною на дитячому майданчику так і познайомилась із ОСОБА_22 , їх діти дружили, знайома з мамою ОСОБА_22 , вона теж з ОСОБА_57 гуляла, бачила її майже щодня. Вони товаришували, ходили в кафе, до зони відпочинку, в гості один до одного ходили, діти у 2019 році в садочок разом пішли. ОСОБА_14 бачила декілька разів, ОСОБА_36 тоді було 3-4 рочки, він привозив її на автомобілі, та свідок з ОСОБА_22 підходили її забирати, а також декілька разів бачила як ОСОБА_14 гуляв з ОСОБА_57 на майданчику. ОСОБА_22 тоді сказала, що це батько ОСОБА_36 , але складні стосунки, вони не живуть разом. 
Свідок ОСОБА_58 суду пояснив, що з вересня 2018 року орендував квартиру АДРЕСА_29 , у родини ОСОБА_18 , де прожив 2 роки з родиною. Майже кожного дня бачив ОСОБА_22 , її дитину ОСОБА_47 , які постійно проживали в квартирі, а також маму ОСОБА_22 бачив, вона майже завжди на майданчику з дитиною гуляла, де гуляв і він з дитиною. Оскільки діти дружили та жили у сусідніх квартирах, то часто ходили один до одного в гості, і він чи забирав свого сина чи заводив до ОСОБА_22 , або навпаки. В квартиру ОСОБА_22 далеко не заходив, але із обстановки складалось враження, що в квартирі живе ОСОБА_22 з дитиною та її мати. ОСОБА_14 приїздив декілька разів на місяць, пересікався з ним на дитячому майданчику, інколи бачив як він привозить чи забирає на машині дитину. Ще декілька разів пересікався з ОСОБА_14 біля квартири ОСОБА_22 , наскільки пригадує, це було пов`язано із купівлею талонів на паливо та ОСОБА_14 з ним розрахувався, тоді можливо обмінялися номерами телефонів. Стверджує, що ОСОБА_14 не проживав разом із ОСОБА_22 , оскільки свідок здебільшого перебував вдома та впевнений, що ОСОБА_14 приїздив декілька разів на місяць.
Свідок ОСОБА_59 суду пояснила, що проживає з сестрою з літа 2016 року, в квартирі АДРЕСА_25 , яка належить їх тітці. В кінці 2016 року вперше познайомилась із ОСОБА_22 , більше з нею спілкувала сестра, оскільки їх, свідка, квартиру постійно затоплювали сусіди ОСОБА_22 , а потім вони товаришували, ходили один до одного в гості. З ОСОБА_22 проживала мама, оскільки свідок повертаючись зі школи, або увечері, постійно бачила як вони гуляють на майданчику. Могли також зустрітися у ліфті. Коли ОСОБА_36 виповнилося півтора роки, на прохання ОСОБА_22 могла з нею посидіти деякий час, коли ОСОБА_22 треба було відлучитися. З ОСОБА_22 більше почала товаришувати коли вона повернулася із за кордону. ОСОБА_46 ніколи в квартирі у ОСОБА_22 свідок не бачила.
Свідок ОСОБА_61 суду пояснила, що орендувала квартиру АДРЕСА_29 , з вересня 2018 року, спочатку познайомилась із мамою ОСОБА_22 , а потім і ОСОБА_62 , пізніше з ОСОБА_14 . Їх діти товаришували, ходили один до одного в гості (квартири двері в двері), гуляли спільно на майданчику, зустрічалися в магазині, ліфту. В квартирі у ОСОБА_22 бувала, сина забирала або заводила в гості, мамі її пакети з продуктами допомагала заносити та чоловіка в квартирі не бачила. Кілька разів бачила як ОСОБА_22 з ОСОБА_14 з квартири виходять, але враження що вони проживають не складалося, оскільки неодноразово бачила як ОСОБА_22 з пакунками йшла додому, хоча у нього було авто, і свідок запитувала себе - чому ж не поїдуть разом. Так, свідок бачила і як ОСОБА_14 гуляв із дитиною на майданчику, і як залишав авто на гостовій парковці, але не на постійній основі і не часто. На дитячому майданчику з дитиною частіше гуляв чоловік свідка, а з ОСОБА_57 зазвичай гуляла мама ОСОБА_22 . Інколи свідок бачила і батька ОСОБА_22 , він розповідав, що вона працює вони їй допомагають. В кінці 2018 року, коли ОСОБА_22 заходила до свідка в гості, розповідала, що стосунки з ОСОБА_14 не постійні та нестабільні, вони тоді трошки заседілись, але ОСОБА_22 вдома точно ніхто не чекав.
Відтак, суд, вислухавши позиції учасників справи, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Судом встановлено, що 11.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (далі - Управитель) та ОСОБА_3 (далі - Довіритель) укладено Договір № 26-1103/2014-4 про участь у Фонді фінансування будівництва (далі - Договір, Договір про участь у ФФБ) (т.1, а.с.23-36).
Відповідно до п.1.1 Договору, Довіритель зобов`язується передати Управителю в управління грошові кошти з метою отримання Довірителем у власність житла (об`єкта інвестування), а Управитель зобов`язується прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Правилами Фонду фінансування будівництва виду А «САДОВИЙ» (ІІ черга будівництва), затвердженими наказом Директора Управителя № 64 від 11.09.2013, Договором між Забудовником та Управителем №11/09 від 11.09.2013 та чинним законодавством України (т.1, а.с.23). 
Пунктом 1.9 Договору передбачено опис об`єкта інвестування, що підлягає передачі Довірителю в порядку та на умовах цього Договору після завершення будівництва, а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_30 (т.1, а.с.24).
Згідно цього договору Довіритель передає в довірчу власність Управителя грошові кошти в розмірі 342 516 грн в порядку встановленому Графіком внесення до ФФБ коштів, який є невід`ємною частиною цього Договору. Це є орієнтовна загальна вартість об`єкта інвестування на день укладення Договору (п.5.8 Договору) (т.1, а.с.28).
27.03.2014 ОСОБА_3 видано Свідоцтво № С26-1103/2014-4 про участь у фонді фінансування будівництва виду А «САДОВИЙ» (ІІ черга будівництва), об`єкт інвестування, що закріплений за Довірителем: однокімнатна квартира АДРЕСА_30 (т.1, а.с.41).
14.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 26-1103/2014-4 про участь у Фонді фінансування будівництва від 11.03.2014, у якій сторони дійшли обопільної згоди змінити об`єкт інвестування та викласти пункт 1.9 Договору в новій редакції: «Опис об`єкта інвестування, що підлягає передачі Довірителю в порядку та на умовах цього Договору після завершення будівництва: двокімнатна квартира АДРЕСА_7 (т.1, а.с.38-39).
10.07.2015 ОСОБА_3 виданий Сертифікат на Свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва виду А «САДОВИЙ» (ІІ черга будівництва), об`єкт інвестування, що закріплений за Довірителем: двокімнатна квартира АДРЕСА_7 (т.1, а.с.42).
05.08.2016 ОСОБА_3 видана довідка № 309 фонду фінансування будівництва виду А «САДОВИЙ» (ІІ черга будівництва), яка підтверджує, що згідно Договору про участь у фонді фінансування будівництва № 26-1103/2014-4 від 11.03.2014 Довірителем здійснені остаточні розрахунки із Управителем та підтверджує право Довірителя на набуття у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування: двокімнатна квартира АДРЕСА_7 , загальна площа: 76,6 кв.м. (т.1, а.с.40).
08.08.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (забудовник) та ОСОБА_3 (довіритель) склали акт № 281 прийняття-передачі об`єкту інвестування: квартири АДРЕСА_1 . Вартість об`єкту інвестування становить 599 012 грн (т.1, а.с.43-45).
10.08.2016 за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 15939362, що підтверджується інформаційною довідкою № 304576921 від 08.07.2022 (т.1, а.с.108).
11.04.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1001872380000. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1207 (т.1, а.с.55-57).
Також, 06.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (далі - Управитель) та ОСОБА_3 (далі - Довіритель) укладено Договір № 26-0610/2015-3 про участь у Фонді фінансування будівництва (далі - Договір, Договір про участь у ФФБ) (т.1, а.с.59-73).
Відповідно до п.1.1 Договору, Довіритель зобов`язується передати Управителю в управління грошові кошти з метою отримання Довірителем у власність житла (об`єкта інвестування), а Управитель зобов`язується прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Правилами Фонду фінансування будівництва виду А «САДОВИЙ» (ІІ черга будівництва), затвердженими наказом Директора Управителя № 64 від 11.09.2013, Договором між Забудовником та Управителем № 11/09 від 11.09.2013 та чинним законодавством України (т.1, а.с.59).
Пунктом 1.9 Договору передбачено опис об`єкта інвестування, що підлягає передачі Довірителю в порядку та на умовах цього Договору після завершення будівництва, а саме: господарське приміщення № 319 на -1 поверсі в житловому будинку з підземним паркінгом, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с.60).
Згідно цього договору Довіритель передає в довірчу власність Управителя грошові кошти в розмірі 37 000 грн в порядку встановленому Графіком внесення до ФФБ коштів, який є невід`ємною частиною цього Договору. Це є орієнтовна загальна вартість об`єкта інвестування на день укладення Договору (п.5.8 Договору) (т.1, а.с.64).
27.09.2016 ОСОБА_3 видана довідка № 314 фонду фінансування будівництва виду А «САДОВИЙ» (ІІ черга будівництва), яка підтверджує, що згідно Договору про участь у фонді фінансування будівництва № 26-0610/2015-3 від 06.10.2015 Довірителем здійснені остаточні розрахунки із Управителем та підтверджує право Довірителя на набуття у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування: господарське приміщення № 319 на -1 поверсі в житловому будинку з підземним паркінгом, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с.74).
13.04.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (забудовник) та ОСОБА_3 (довіритель) склали акт № 316 прийняття-передачі об`єкту інвестування: господарського приміщення № 319 на -1 поверсі, загальна площа: 3,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 . Вартість об`єкту інвестування становить 44 000 грн (т.1, а.с.75-77).
14.01.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_63 укладено Договір купівлі-продажу господарського приміщення (комори) № 319, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сингаївською С.О. та зареєстровано в реєстрі за № 286 (т.1, а.с.79-81).
Також, 31.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (далі - Управитель) та ОСОБА_3 (далі - Довіритель) укладено Договір № 52-3103/2017-4 про участь у Фонді фінансування будівництва (далі - Договір, Договір про участь у ФФБ) (т.1, а.с.83-97).
Відповідно до п.1.1 Договору, Довіритель зобов`язується передати Управителю в управління грошові кошти з метою отримання Довірителем у власність житла (об`єкта інвестування), а Управитель зобов`язується прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Правилами Фонду фінансування будівництва виду А ЖК «ПЕКТОРАЛЬ», затвердженими наказом Директора Управителя № 4 від 17.03.2016, Договором між Забудовником та Управителем № 17/03/16 від 17.03.2016 та чинним законодавством України (т.1, а.с.83).
Пунктом 1.9 Договору передбачено опис об`єкта інвестування, що підлягає передачі Довірителю в порядку та на умовах цього Договору після завершення будівництва, а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_31 (т.1, а.с.84).
Згідно цього договору Довіритель передає в довірчу власність Управителя грошові кошти в розмірі 472 365 грн в порядку встановленому Графіком внесення до ФФБ коштів, який є невід`ємною частиною цього Договору. Це є орієнтовна загальна вартість об`єкта інвестування на день укладення Договору (п.5.8 Договору) (т.1, а.с.88).
07.04.2017 ОСОБА_3 видано Свідоцтво № С52-3103/2017-4 про участь у фонді фінансування будівництва виду А ЖК «ПЕКТОРАЛЬ», об`єкт інвестування, що закріплений за Довірителем: однокімнатна квартира АДРЕСА_31 (т.1, а.с.98).
06.04.2017 ОСОБА_3 виданий Сертифікат на Свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва виду А ЖК «ПЕКТОРАЛЬ», об`єкт інвестування, що закріплений за Довірителем: однокімнатна квартира АДРЕСА_31 (т.1, а.с.99).
27.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (далі - Управитель), ОСОБА_3 (далі - Попередній Довіритель) та ОСОБА_6 (далі - Новий Довіритель) укладено Договір № В 52-3103/2017-4 про відступлення прав та переведення обов`язків за Договором № 52-3103/2017-4 від 31.03.2017 про участь у ФФБ (т.1, а.с.100-102).
Так, п.1.1 Договору про відступлення прав та переведення обов`язків передбачено, що відповідно до умов цього Договору Попередній Довіритель, за згодою Управителя, передає, а Новий Довіритель приймає на себе усі права та обов`язки, що належать Попередньому Довірителю за Договором про участь у ФФБ та Договором відступлення майнових прав, що укладені між Управителем та Попереднім Довірителем (т.1, а.с.100).
Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 28261359 від 03.11.2021, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , було зареєстроване 29.10.2021 за ОСОБА_6 , номер запису про право власності: 44807911 (т.1, а.с.103).
17.02.2022 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено Договір дарування квартири АДРЕСА_2 , яка складається з однієї житлової кімнати, загальна площа 35 кв.м., житлова - 15,3 кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сингаївською С.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1779 (т.1, а.с.105-106).
Цього ж дня, за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 46755245, що підтверджується інформаційною довідкою № 304576921 від 08.07.2022 (т.1, а.с.107).
16.07.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут клітинної терапії» (далі - виконавець) та ОСОБА_3 (далі - матір), ОСОБА_1 (далі - батько) (далі разом - замовник) уклали договір № 532/07-16 про зберігання біологічного матеріалу. Поштова адреса замовника (фактична адреса проживання) в договорі значиться як: АДРЕСА_32 (т.1, а.с.115-120).
21.12.2017 ОСОБА_1 подав заяву про прийняття на медичне обслуговування в КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва» в зв`язку з тим, що він проживає за адресою: АДРЕСА_11 , а прописаний: АДРЕСА_33 (т.1, а.с.131).
03.03.2023 КНП «КМПБ №3» надало відповідь № 061-145/334 на запит ОСОБА_1 стосовно надання інформації щодо його дочки та її матері ОСОБА_3 , у якій зокрема зазначило, що у КНП «КМПБ №3» відсутні правові підстави для надання запитуваної інформації щодо контактної особи, яка зазначена у історії вагітності та пологів гр. ОСОБА_3 , оскільки інформація стосовно гр. ОСОБА_3 є інформацією з обмеженим доступом та відповідно до вимог чинного законодавства не може бути надана. Разом з тим повідомлено, що у медичній карті новонародженого № 2472/1211ВОРД зазначена наступна інформація: пункт 1 - прізвище матері, ім`я, по батькові: ОСОБА_3 ; пункт 5 - постійне місце проживання: АДРЕСА_34 ; місце проживання матері згідно з паспортними даними: АДРЕСА_12 ; відповідно до інформації з пунктів 6-10: дитина була виписана додому 31.07.2016. Разом з тим, в історії вагітності та пологів ОСОБА_3 міститься згода на партнерські пологи, де зазначено, що партнером під час пологів та раннього післяпологового періоду є ОСОБА_1 , що засвідчено підписами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т.1, а.с.128-130).
30.10.2023 Київське квартирно-експлуатаційне управління надало відповідь № 517/4946 на запит про отримання інформації, щодо перебування на квартирному обліку та забезпечення службовим житлом ОСОБА_1 , у якому повідомило, що згідно облікових даних в Київському КЕУ на 30.10.2023 ОСОБА_1 перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Київ по об`єднаній житловій комісії апарату Міністерства Оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур у загальній черзі з 20.05.2009 зі складом сім`ї одна особа (він). Військовослужбовець ОСОБА_1 забезпечений від Міністерства Оборони України службовою однокімнатною квартирою, житловою площею 22,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_35 . Довідково зазначено, що облікова справа ОСОБА_1 не оновлювалася з 2017 року (т.2, а.с.160).
Як вбачається зі щорічної декларації ОСОБА_1 за 2016 рік, заробітна плата за основним місцем роботи становила 189 248 грн. Крім того, в останнього у власності з 01.04.2013 перебуває легковий автомобіль марки Шевроле Лачетти 2008 року випуску (т.2, а.с.97-101).
Заробітна плата ОСОБА_1 у 2019 році становила 257 170 грн. Також, ОСОБА_1 29.10.2019 набув у власність легковий автомобіль марки ХОНДА СР-В 2011 року випуску, що встановлено зі щорічної декларації за 2019 рік (т.2, а.с.102-106).
У 2020 році ОСОБА_1 задекларовано службове житлове приміщення, яке передано йому в безоплатне користування, а також квартиру, яка належить ОСОБА_3 на праві власності, та в якій зареєстрована та проживає його донька ОСОБА_7 . Заробітна плата становить 265 843 грн та особа декларує готівкові кошти в розмірі 124 000 грн (т.2, а.с.107-114).
Згідно акту про встановлення факту проживання, що складений сусідами по квартирі АДРЕСА_4 від 07.02.2023, останні стверджують, що з жовтня 2012 року по серпень 2016 року в вищезазначеній квартирі проживали на постійній основі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.1, а.с.18).
Згідно акту про встановлення факту проживання, що складений сусідами по квартирі АДРЕСА_1 від 02.03.2023, останні стверджують, що з вересня 2016 року по січень 2019 року в вищезазначеній квартирі проживали на постійній основі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (т.1, а.с.19).
11.07.2023 ОСОБА_3 видана довідка № 1377 про те, що вона перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та вона одержувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.06.2017 по 30.11.2019 (т.2, а.с.123).
Відповідно до частин 2, 4 статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Згідно з частин 1, 2 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до положень ст. 60 СК України, що презюмується положенням ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).
Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.
В той же час, за приписами частини 1 статті 74 СК України вбачається, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23.09.2015 у справі № 6-1026цс15, мано, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 490/4949/17).
У статті 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2023 в справі № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22)).
Законодавець визначив в статтях 57 та 58 СК України випадки для подружжя, за яких майно є особистою приватною власністю. Такий же підхід має бути застосований і до жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зокрема, особистою приватною власністю для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, є: майно, набуте нею, ним до проживання однією сім`єю; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з них вони були набуті. Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток жінки та чоловіка, може здійснюватися на підставі: (а) договору жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі; (б) рішення суду при наявності спору між жінкою та чоловіком, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2023 в справі № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22)).
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до положень статей 77, 78 ЦПК України, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок про те, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».
Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Суд, проаналізувавши надані сторонами письмові докази, вислухавши доводи сторін та оцінивши покази свідків, дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2012 року по січень 2019 року, а також набуття у спільну сумісну власність заявленого до поділу майна. 
Так, матеріали даної справи не містять жодних доказів того, що спірна нерухомість, інвестування якої відбувалося 2014 року (квартира по АДРЕСА_3 ), 2015 року (господарське приміщення), 2017 року (квартира по АДРЕСА_3 ) були придбані за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Довідкою № 2779 виданою ОСОБА_1 підтверджується, що він дійсно працював в Центральному спортивному клубі Збройних Сил України на посаді Заступник начальника з морально-психологічного забезпечення та його середній заробіток у місяць за період з 2013 року по 2020 рік становив: у 2013 році 5 322, 91 грн, у 2014 році 6 681,51 грн, у 2015 році 6 791,68 грн, у 2016 році 16 305,71 грн, у 2017 році 13 647,34 грн (т.1, а.с.159-160).
Матеріали справи не містять інших доказів, які б підтверджували додатковий дохід позивача, наявність у нього заощаджень, який би в сукупності свідчив про достатній рівень матеріального забезпечення для здійснення інвестування об`єктів нерухомості. 
Так, заробітна плата позивача з січня 2013 року по березень 2014 року становила 75 064,86 грн, що перевищує суму першого внеску за договором №26-1103/2014-4 від 11.03.2014, який мав бути сплачений до 28.03.2014. При цьому, вартість об`єкта інвестування, квартири АДРЕСА_1 , за вказаним договором, з урахуванням додаткової угоди №1 від 14.08.2014 становила 599 012 грн, та була внесена станом на 05.08.2016. Також, вартість господарського приміщення №319 у цьому ж будинку становила 37 000 грн та була сплачена в повному обсязі станом на 27.09.2016. Дохід позивача за цей період (з березня 2014 року по серпень 2016 року) склав 263 297,97 грн, а з серпня по вересень 2016 року - 27 471,34 грн. З огляду на викладене, з урахуванням пояснень позивача про здійснення ним ремонтних робіт у квартирі по АДРЕСА_3 , твердження останнього про спільне інвестування коштів у придбання квартири та господарського приміщення, є неспроможними. 
Крім того, за договором про участь у Фонді фінансування будівництва від 31.03.2017, вартість об`єкта інвестування, квартири по АДРЕСА_9 , становила 472 365 грн та повністю була сплачена 07.04.2017, що з огляду на дохід позивача за спірний період (жовтень 2016 року по квітень 2017 року) в сумі 123 685,41 грн, свідчить про відсутність у нього фінансової можливості прийняти участь у спільному із ОСОБА_3 інвестуванні у вказаний об`єкт.
Крім того, 08.04.2017 ОСОБА_1 був придбаний автомобіль вартість якого становила 150 000 грн, що вкотре підтверджує його фінансову неспроможність прийняти участь у спільному із ОСОБА_3 інвестуванні у спірні об`єкти нерухомості.
Придбання ОСОБА_1 будівельних матеріалів, оздоблення та проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 , не свідчить про його участь у інвестуванні у вказаний об`єкт нерухомості, а лише свідчить про наявність між ним та ОСОБА_3 довірчих стосунків, підтримки та допомоги один одному враховуючи її вагітність та народження дитини у цей період часу.
Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 стали батьками ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03.08.2016 (т.1, а.с.20).
В той же час, суд зауважує, що наявність спільної доньки, та вчинення ними дій як батьками цієї дитини (укладання договору зберігання біологічного матеріалу, надання відомостей до медичної документації), не може свідчити про наявність у сторін по справі спільного бюджету, ведення спільного господарства, спільних витрат та придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а свідчить лише про те, що сторони мали відносини як чоловік та жінка, проте не свідчить про утворення родини та спільність побуту. У цій частині, суд вважає за необхідне зазначити і про те, що позивачем не надано і жодних документів, які б свідчили про здійснення ним оплати будь-яких медичних послуг, придбання майна або речей для дитини.
Крім того, у відповідності до позицій викладених у постановах Верховного Суду по справі №129/2115/15-ц від 14.02.2018, по справі №367/7714/16-ц від 10.10.2018, по справі №369/3920/15-ц від 13.03.2019, по справі №314/6930/16-ц від 18.02.2019, покази свідків не є достатніми та не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання чоловіка та дружини як подружжя.
Суд критично відносить до показів свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , в тому числі і достовірність фактів стверджувальних ними в акті про встановлення факту проживання від 07.02.2023 (т.1 а.с.18), оскільки свідки в квартирі АДРЕСА_4 , у період часу з жовтня 2012 року по серпень 2016 року, не були, спільний час із ОСОБА_1 чи ОСОБА_3 не проводили, а тому достовірно засвідчити факт їх спільного проживання не спроможні. Крім того, покази свідків є сумнівними, оскільки останні чітко, зі спивом понад десять років, пам`ятали період, у якій ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_1 , при цьому пригадати чи проводився будь який ремонт у квартирі, чи приходили гості, чи купувалися великогабаритні речі в квартиру, як стверджував позивач, пригадати не змогли. 
Окрім цього, не заслуговують на увагу і покази свідків ОСОБА_64 та ОСОБА_65 , та достовірність фактів стверджувальних ними в акті про встановлення факту проживання від 02.03.2023 (т.1 а.с.19), оскільки свідок ОСОБА_40 взагалі не спілкувався до 2019 року ні з ОСОБА_1 ні з ОСОБА_3 , періодично бачив їх у дворі будинку, в квартирі ніколи не був, а свідок ОСОБА_41 до весни 2017 року знайомий із сторонами не був, та відповідно, засвідчити факт проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , з вересня 2016 року, не міг.
Інші ж свідки зі сторони позивача засвідчили лише факт знайомства ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у 2012 році, деякі з 2015 року, та наявність у них відносини як чоловік та жінка, проведення спільного відпочинку та дозвілля, що не свідчить про утворення родини, наявність спільність побуту та бюджету, у період укладання ОСОБА_3 договорів про участь у Фонду фінансування будівництва та внесення коштів за об`єкти спірного нерухомого майна.
Верховний Суд у постанові від 12.12.2019 у справі № 490/4949/17 наголошував також на тому, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Надані позивачем спільні з відповідачкою фотографії не беруться судом до уваги як беззаперечні докази, оскільки не підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а встановлюють лише факт їхнього знайомства, спільного відпочинку та проведення часу разом.
У цій частині і надані позивачем документи щодо отримання візи для подорожі в Республіку Кіпр, квитки, пам`ятки застрахованої особи (т.1, а.с.180-194), лише засвідчують факт спільного відпочинку. При цьому, доказів оплати такого відпочинку саме позивачем, останній суду не надає.
Також, позивачем долучено переписку з відповідачкою електронною поштою у період 2016-2017 років, яка в сукупності з іншими доказами, спростовує факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки обговорення між ними та планування спільного відпочинку, придбання майна для оздоблення квартири, відбувалось поза межами родинного кола, що притаманно подружжю. 
При цьому, із долучених відповідачкою ОСОБА_3 виписок з банківського рахунку вбачається, що остання за період з 01.01.2015 по 27.09.2023 здійснювала оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 , придбавала майно, продукти, оплачувала інші послуги (т.2, а.с.125-159). При цьому, будь-яких переказів від позивача на рахунок відповідачки не надходило, що вкотре свідчить про відсутність між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільного бюджету.
Так, Верховний Суд в постанові від 15.08.2019 у справі № 588/350/15-ц зазначив, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання позивачем коштів на рахунок відповідача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 в справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19) зазначено, що: «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини».
Таким чином, суд доходить висновку, що встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджені обсягом наявних сторонами доказів, свідчать про не доведеність позивачем факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період з жовтня 2012 року по січень 2019 року, ведення протягом вказаного періоду спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Таким чином, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України, вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як дружині та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою та його поділ. З огляду на що, у суду відсутні і підстави надавити оцінку вчинених відповідачами правочинів щодо нерухомого майна, оскільки останні, як одноосібні власники, мають право розпорядження таким майном на власний розсуд у спосіб не заборонений законом. 
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58 (sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
Згідно ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Беручи до уваги такі чинники як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази, кожен окремо та у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами у справі, з огляду на що у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Відповідно до ч.1, п.п.1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;
З урахуванням вимог ч.1, п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.
Вирішуючи клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - Ломанова Д.О. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з такого.
У відповідності до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, вирішуючи заявлені відповідачем вимоги щодо стягнення із позивача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, судом встановлено наступне.
Так, 20.09.2023 між адвокатом Ломановим Денисом Олександровичем (надалі - Адвокат) та ОСОБА_3 (надалі - Клієнт) було укладено Договір № 20092023-1ЦС про надання правової (правничої) допомоги (далі - Договір), за умовами якого адвокат приймає на себе зобов`язання щодо забезпечення та надання правової (юридичної) допомоги клієнту (т.5, а.с.133-135).
Відповідно до п.3.1, 3.4 Договору, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар, що визначається або на основі фіксованої суми, або на основі фіксованої щомісячної оплати, або на основі погодинної оплати, що визначається згідно додатка 1 до Договору. Сплата гонорару та/або витрат провадиться клієнтом шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок та/або оприбутковуються адвокатом (т.5, а.с.134).
22.09.2023 між адвокатом Ломановим Денисом Олександровичем (надалі - Адвокат) та ОСОБА_3 (надалі - Клієнт) було укладено Додаткову угоду до Договору № 200920253-1ЦС про надання правової (правничої) допомоги № 1 (далі - Додаткова угода) (т.5, а.с.136).
За умовами п.2.1 Додаткової угоди, адвокат супроводжує вирішення усіх правових питань та надає правничі послуги, що виникли щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 ; квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 ; господарського приміщення (комора) № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у всіх державних та приватних органах, судах усіх інстанцій, до вирішення питання по суті спору, який виник між клієнтом та ОСОБА_1 (т.5, а.с.136).
Сторони домовилися, що вартість надання правничої допомоги складає 95 000 грн. Клієнт при підписанні даної додаткової угоди сплачу адвокату авансовий платіж в розмірі 76 000 грн. Решту гонорару клієнт сплачує адвокату у строк не пізніше 30.10.2023 (п.3 Додаткової угоди) (т.5, а.с.136).
Крім того, відповідно до п.4 Додаткової угоди, сторони погодили, що адвокат здійснює супроводження усіх правових питань, що визначені у п. 2.1 даної Додаткової угоди до вирішення спору о суті (т.5, а.с.136).
Квитанцією до прибуткового касового ордера № 1/22092023 від 22.09.2023 підтверджується сплата ОСОБА_3. 76 000 грн за Додатковою угодою до договору № 20092023-1ЦС про надання правової (правничої) допомоги від 22.09.2023 (т.5, а.с.137).
Квитанцією до прибуткового касового ордера № 5/20102023 від 20.10.2023 підтверджується сплата ОСОБА_3. 19 000 грн за Додатковою угодою до договору № 20092023-1ЦС про надання правової (правничої) допомоги від 22.09.2023 (т.5, а.с.138).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Не належить до інших видів правничої допомоги лобіювання, що здійснюється відповідно до Закону України «Про лобіювання» (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 137 ЦПК України).
Крім того, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
08.12.2025 між адвокатом Ломановим Денисом Олександровичем та ОСОБА_3 підписано акт виконаних робіт до Договору № 20092023-1ЦС про надання правової (правничої) допомоги, яким підтверджено те, що адвокатом виконано наступні роботи в повному обсязі: 1) вивчення матеріалів справи та аналіз судової практики - вересень 2023 року; 2) письмове опитування свідків - вересень 2023 року; 3) підготовка відзиву на позовну заяву - жовтень 2023 року; 4) клопотання про витребування доказів - листопад 2023 року; 5) участь у судовому засіданні - 22.01.2024; 6) участь у судовому засіданні - 08.02.2024; 7) участь у судовому засіданні - 11.04.2024; 8) участь у судовому засіданні - 11.07.2024; 9) участь у судовому засіданні - 19.09.2024; 10) участь у судовому засіданні - 25.09.2024; 11) участь у судовому засіданні - 24.10.2024; 12) участь у судовому засіданні - 25.11.2024; 13) участь у судовому засіданні - 30.07.2025; 14) участь у судовому засіданні - 30.09.2025 (т.5, а.с.139).
В той же час, судом встановлено, що в судових засіданнях 22.01.2024 (т.3, а.с.46) та 30.09.2025 (т.5, а.с.96), представник відповідачки ОСОБА_3 - Ломанов Д.О. був відсутній. При цьому, як вбачається з протоколів судового засідання 30.11.2023 (т.2, а.с.167) та 17.10.2025 (т.5, а.с.107) Ломанов Д.О. був присутній в залі судового засідання, проте до акту виконаних робіт він їх не включив.
Тому, суд вважає, що фактично судові засідання, в яких представник був відсутній, але які зазначені в акті виконаних робіт, компенсуються судовими засіданнями від 30.11.2023 та 17.10.2025.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, ВП ВС вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в статті 627 ЦК України.
Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Судом встановлено, що представником позивача до суду подано достатній обсяг доказів на підтвердження наданої професійної правничої допомоги, зокрема, договір про надання правничої допомоги, протокол погодження гонорару, платіжну інструкцію, специфікацію, обсяг яких в повній мірі підтверджується матеріалами даної справи.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог представника відповідачки ОСОБА_3 - Ломанова Д.О. щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 95 000 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 36, 57, 58, 60, 63, 74 СК України, ст.ст. 319, 368 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 6, 10-13, 76-84, 89, 133, 137, 141, 209, 210, 258, 259, 263-265, 267, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
В позові ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_36 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_11 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_12 ), третя особа: ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_6 , АДРЕСА_12 ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сингаївська Світлана Олександрівна (вул. Євгена Сверстюка, 19 кім.514, м. Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лапкевич Тетяна Володимирівна ( АДРЕСА_37 . м. Київ) про встановлення факту спільного проживання, визнання договору недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в сумі 95 000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Повний текст рішення складено 30.04.2026.
Суддя: