ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/1469/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Бонк Т.Б.
Орищин Г.В.

без виклику учасників процесу 

розглянувши апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» від 10.03.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/703/26 від 11.03.2026) 
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2026 (суддя Малєєва О. В.)
у справі № 909/1469/25
за позовом керівника Косівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області
до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України»
про стягнення шкоди в розмірі 245 629,32 грн.

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Івано-Франківської області подано позов Керівника Косівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Косівської міської ради до ДП "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України" про стягнення шкоди в розмірі 245 629,32 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме – фактом наявності невідшкодованих збитків, завданих кримінальним правопорушенням в сфері охорони навколишнього природного середовища.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2026 у даній справі позов задоволено. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» на користь Косівської міської ради 245629,32 грн шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» на користь Івано-Франківської обласної прокуратури 3 684,44 грн судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2026 у справі №909/1469/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема, скаржник зазначає, що посадові особи державної лісової охорони постійного лісокористувача (Філії «Кутське лісове господарство» ДП «Ліси України» в межах наданих повноважень, самостійно виявили факт незаконної рубки в кварталі 37 виділі 1 Косівського лісництва та передали матеріали в правоохоронні органи з метою встановлення винних осіб.
Звертає увагу суду, що позовні вимоги ґрунтуються виключно на підставі протоколу огляду місця події, здійсненого у межах кримінального провадження, та висновку інженерно-екологічної експертизи, без відповідного та обов` язкового акта Держекоінспекції.
В акті огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 22.10.2023 та протоколі огляду місця події від 17.05.2024 р. відсутня будь-яка інформація щодо вимірювальних приладів, чи проходили вони сертифікацію, хто саме з уповноважених осіб здійснював заміри, як давно була здійснена рубка дерев, у який метод здійснювався замір та інші важливі аспекти та характеристики, які є необхідні для вірного нарахування заподіяної шкоди, а також, при замірі пні не маркувалися належним чином, у зв` язку з чим існує ймовірність обрахунку розміру шкоди по одному і тому ж пню декілька раз.
Крім того, інженерно-екологічна експертиза від 10.10.2025 № СЕ-19/109-25/14589- ФХЕД року проведена без здійснення особистого огляду експертом виявлених пнів зрубаних дерев та проведення їх обміру та через 2 роки після виявлення факту самовільної рубки.
Керівником Косівської окружної прокуратури подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2026 у даній справі без змін.
Косівська міська рада не скористались наданим їй правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025, вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Г.В. та Бонк Т.Б.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» від 10.03.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/703/26 від 11.03.2026) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2026 у справі № 909/1469/25, розгляд справи вирішено проводити без повідомлення учасників за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Косівською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України, встановлено порушення інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме - виявлено факт наявності невідшкодованих збитків, завданих кримінальним правопорушенням в сфері охорони навколишнього природного середовища.
За результатами вивчення матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023097790000446 від 12.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.246 КК України за фактом незаконної порубки лісу невстановленими особами в кварталі №37 виділ №1 Косівського лісництва Філії «Кутське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» одного сироростучого дерева породи бук, встановлено підстави для вжиття заходів представницького характеру.
ДП "Кутське лісове господарство" були надані у постійне користування земельні ділянки лісогосподарського призначення на підставі розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 238 від 05.04.1996 "Про надання в постійне користування земель лісового фонду". Згідно з додатком № 1 до вказаного розпорядження Кутському ДЛГ на території Косівського району надано у постійне користування землі лісового фонду площею 23 003 га.
30.10.2023 філія "Кутське лісове господарство" направило до Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області повідомлення (лист № 520/21.13-2023 від 30.10.2023) про виявлення вказаної незаконної рубки, якою завдано шкоди. Також зазначено, що в ході службового розслідування встановити осіб, які вчинили дане порушення, силами державної лісової охорони не вдалось.
За даним фактом помічник лісничого Косівського лісництва Кутського ЛГ Пліхтяк П. П. за участю майстра лісу Карп`як Ю. Я. склав акт огляду місця вчинення порушення лісового законодавства від 23.10.2023, в якому вказано, що виявлено незаконну рубку одного сироростучого дерева бук діаметром пня 55 см, а також визначено заподіяну шкоду відповідно до постанови КМУ № 575 від 10.05.2022 у розмірі 245 629,3 грн.
Згідно довідки - розрахунку вказаної шкоди, складеною помічником лісничого Косівського лісництва Кутського ЛГ Пліхтяк П. П., розрахунок здійснено за формулою 19402*126,6/100)*10 - 245 629,3 грн.
Слідчий СВ Косівського РВП 17.05.2024 за участю помічника лісничого Косівського лісництва Кутського ЛГ Пліхтяка П. П., за участю спеціаліста - криміналіста Кіфора Р.Д. провів огляд місця події ділянки лісового масиву у кварталі 37 виділ 1 Косівського лісництва, за результатами якого зафіксовано пень зрізаного дерева породи бук (протокол огляду місця події від 17.05.2024).
По даному факту здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, в ході якого особу, яка вчинила незаконну порубку дерева, не встановлено.
Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12023091190000446 від 12.10.2023 встановлено, що 22.10.2023 працівниками державної лісової охорони філії "Кутське лісове господарство" ДП "Ліси України" виявлено, що невстановлена особа здійснила незаконну рубку одного дерева породи бук у кварталі 37 виділі 1 Косівського лісництва.
Під час досудового розслідування Івано-Франківський НДЕКЦ МВС України провів судову інженерно-екологічну експертизу. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-25/14589-ФХЕД від 10.10.2025 розмір шкоди, завданої незаконною порубкою одного сироростучого дерева породи бук на території кварталу 37 виділу 1 Косівського лісництва становить 245 629,32 грн. Експерт для розрахунку розміру шкоди застосував такси, затверджені постановою КМУ № 575 від 10.05.2022, використав формулу розрахунку 19402*126,6/100)*10 і визначив розмір шкоди - 245 629,32 грн. Розбіжності в розмірі шкоди пояснюються тим, що в довідці - розрахунку застосовано заокруглення до десятих. А тому розмір шкоди, визначений експертом, є точнішим.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної вирубки дерев в сумі 245 629,32 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 16 ЦК України до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.
Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.
Отже, при зверненні з позовом про стягнення шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
За приписами ст. 19 Лісового Кодексу України (далі - ЛК України) постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства.
Положеннями ст. 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Частиною 5 ст. 86 ЛК України передбачено, що забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається, зокрема, на постійних лісокористувачів.
За обставинами цієї справи, земельні ділянки лісогосподарського призначення, на яких було зафіксовано незаконну порубку лісових насаджень перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України».
Вказана обставина відповідачем не заперечується та не спростовується. 
Відповідно до Статуту ДСГП “Ліси України” основними напрямами діяльності останнього є, зокрема: забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб (п. 3.2.2 Статуту); запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин (п. 3.2.3 Статуту).
Відповідно до п.2.2. Положення про філію “Карпатський лісовий офіс” ДСГП “Ліси України” предметом діяльності філії є, серед іншого, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства.
За приписами ст. 105 ЛК України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема, незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Відповідно до ст. 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Відповідно до ст. 68 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.
Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування. 
Цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, від 24.01.2024 у справі № 907/449/22, від 12.09.2024 у справі №907/181/22, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).
У постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 906/366/20 зазначено, що виявлення незаконної рубки лісу та відсутність безпосередньо у відповідача як особи, зобов`язаної здійснювати контроль за збереженням лісів, будь-якої інформації з приводу даного факту та своєчасного його виявлення свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого скоєно незаконне вирубування лісу.
Зважаючи на наведене, покликання апелянта на те, що лісові господарства несуть відповідальність лише у разі вчинення ними самими незаконної рубки або у разі допущення ними порушення вимог ведення лісового господарства, відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні.
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, а відповідачем не заперечується факт незаконної порубки дерева на земельній ділянці, що перебуває у його постійному користуванні.
Оскільки охорона і захист лісів є складовою частиною діяльності відповідача, сам факт незаконної рубки свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісу. При цьому, не важливо хто саме здійснив незаконну рубку дерева та ким виявлено факт такої рубки.
Відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавши вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, в результаті чого державним інтересам заподіяно матеріальну шкоду в сумі 245 629,32 грн.
Відтак, наявними у справі доказами у їх сукупності доведено наявність складу правопорушення: (1) незаконної порубки дерева на відомчій відповідачу території, що свідчить про протиправність поведінки постійного лісокористувача; (2) шкоди, розмір якої доказово підтверджено; (3) причинно-наслідкового зв`язку шкоди з протиправною поведінкою відповідача, адже заподіяння збитків зумовлено невиконання ним обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок. 
Відповідач не подав суду доказів, які б підтвердили, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а доводи апелянта про недоведеність його протиправної бездіяльності відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необгрунтовані.
Щодо доводів скаржника про недоведеність розміру шкоди колегія суддів зазначає наступне.
Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема, у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.
За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду господарської справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у господарській справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.12.2022 у справі №477/2330/18.
Висновок експертизи, призначеної в межах кримінального провадження, оцінюється господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статті 86 ГПК України, при цьому, сторони не позбавлені можливості надати суду докази на його спростування, клопотати перед судом про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу тощо (постанови Верховного Суду від 11.03.2021 у справі №923/188/20 та від 05.03.2024 у справі №910/3374/23).
Узагальнюючи висновки щодо прийняття копії висновку експерта, складеного в рамках кримінального провадження, Верховний Суд у постанові від 05.03.2024 у справі №910/3374/23 вказав наступне:
- висновок експерта, складений в рамках кримінального провадження на виконання рішення органу досудового розслідування, є допустимим письмовим доказом у справі, за умови, що експерт є атестованим і попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок;
- копія висновку експерта має бути належним чином засвідчена;
- для прийняття копії висновку експерта не потрібно окремого дозволу слідчого чи вироку суду у кримінальному провадженні;
- цей доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює копію висновку експерта у сукупності з іншими доказами у справі;
- сторони мають право надати суду докази на спростування висновку експерта, клопотати про виклик експерта до суду; про призначення додаткової або повторної експертизи тощо.
На підтвердження заявленого до стягнення розміру збитків у цій справі прокурор подав суду висновок експерта за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи, призначеної у кримінальному провадженні, відкритому за фактом незаконної рубки дерев.
У вказаному висновку зазначено, що судовий експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. 
Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» №4038-XII від 25.02.1994, судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Пункт 11.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5, визначає, що об`єктом інженерно-екологічної експертизи можуть бути матеріалізовані джерела інформації, зокрема, відображені у схемах, планах, фотографіях, протоколах та інших матеріалах справи. Вибір методики та способу проведення дослідження належить виключно до компетенції експерта ( п.1.4. Інструкції).
З поданих прокурором доказів вбачається, що розрахунок розміру шкоди здійснений судовим Експертом відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" та з врахуванням зафіксованих у кримінальному провадженні даних про діаметри зрізаних дерев та їх породи.
Такі дані відображені, зокрема, в складених слідчим за участю представника відповідача та спеціаліста - криміналіста протоколах огляду місця події, а також в актах огляду місця вчинення лісопорушення, складених представниками відповідача.
Відповідачем не подано суду жодних доказів, які б підтверджували відсутність у осіб, якими складено наявний в матеріалах справи акт, повноважень чи спеціальних знань для здійснення відповідних замірів та складання такого акта, а також доказів, які б підтверджували невідповідність зафіксованих даних щодо діаметрів зрізаного дерева дійсним обставинам справи.
Отже, висновок експерта узгоджується із іншими доказами у справі, не суперечить їм та оцінюється судом в сукупності.
Доводи апелянта про те, що перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства уповноваженим державним органом нагляду не проводилась, а в матеріалах справи відсутній акт Державної екологічної інспекції відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки такий доказ, як акт перевірки Держекоінспекції сам по собі не може бути єдиним чи вичерпним доказом підтвердження правопорушення природоохоронного законодавства, а відсутність такого акта не може бути єдиною підставою для відмови в позові про стягнення шкоди. Такої ж позиції дотримується і Касаційний господарський суд Верховного Суду у постанові від 12.09.2024 у справі № 907/181/22.
Відтак, доводи апелянта про недоведеність розміру шкоди відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необгрунтовані.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах “Ryabykh v.Russia” від 24.07.2003 року, “Svitlana Naumenko v. Ukraine” від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2026 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ :
1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» від 10.03.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/703/26 від 11.03.2026) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2026 у справі №909/1469/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
5. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області. 

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 25.05.2026.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Бонк Т.Б.

суддя Орищин Г.В.