УКРАЇНА
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
справа № 361/9155/23
провадження № 2/361/1704/24
27.05.2026
РІШЕННЯ
(Заочне)
Іменем України 

27 травня 2026 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого судді	Петришин Н.М.,	
за участю секретаря	Гриценко А.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
в с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції позивача
У жовтні 2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику у розмірі 3000 доларів США. Відповідач зобов`язалася повернути кошти до 13.10.2021. Однак, свої зобов`язання відповідач не виконала. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 3000 доларів США, три відсотки річних за період з 14.10.2021 по 09.10.2023 у розмірі 178,77 доларів США, а також судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу.
Заяви, інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчака І.М. від 19 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду Овдієнко Л.П. від 07.08.2025 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2025 вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Петришин Н.М.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 06 жовтня 2025 року справу прийнято до провадження судді та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача – адвоката Аніщенка О.Г. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій останній заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України.
Обставини справи, що встановлені судом
Згідно розписки від 13 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 отримала у борг від ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 3000 доларів США та зобов`язалася повернути кошти не пізніше 13 жовтня 2021 року. 
Згідно розрахунку відсотків за користування грошовими коштами, наданого позивачем, ним нараховано три відсотки річних за період з 14.10.2021 по 09.10.2023 у розмірі 178,77 доларів США.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини
У відповідності до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У Постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц зроблено наступний правовий висновок щодо розписки як договору позики: договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі провадження № 61-20376св18.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , надала позивачу ОСОБА_1 розписку від 13 жовтня 2020 рокупро те, що вона отримала грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, зобов`язалася повернути кошти у повному обсязі до 13 жовтня 2021 року. 
Таким чином, суд, встановивши справжню правову природу розписки, приходить до висновку, що укладення між позивачем   ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 договору позики, відбулося.
Доказів на підтвердження повернення  ОСОБА_2 всієї суми боргу за вищевказаною розпискою, чи заперечень щодо факту укладення такої розписки, суду не надано і судом не встановлено.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення суми боргу у розмірі 3000 доларів США ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. 
Щодо стягнення трьох відсотків
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 також просив стягнути з ОСОБА_2 три відсотки річних за неналежне виконання умов договору, а саме за період з 14.10.2021 по 09.10.2023 у розмірі 178,77 доларів США.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 361/7939/15-ц, а також правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації за користування утримуваними боржником грошовими коштами.
Разом з цим, у пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак, під час дії воєнного стану в Україні, з 24 лютого 2022 року та протягом 30 днів після його скасування, нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат (стаття 625 ЦК України) за договорами позики чи кредиту заборонено. Це передбачено п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України для захисту позичальників.
Отже, нарахування 3 % річних після 24 лютого 2022 року є незаконним, незалежно від дати виникнення прострочення зобов`язання.
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних за період з 24.02.2022 по 09.10.2023 задоволенню не підлягають.
Позовні вимоги у частині стягнення трьох відсотків річних за період з 14.10.2021 по 23.02.2022, є обґрунтованими, підлягають задоволенню та становлять 33 долари США.
Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з   ОСОБА_2  на користь   ОСОБА_1 грошових коштів за розпискою від 13 жовтня 2020 року у розмірі 3 000 доларів США, та трьох відсотків річних у розмірі 33 долари США за період з 14 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року.
Щодо судових витрат.
Відповідно до платіжної інструкції від 09.10.2023, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1 162,88 гривень.
За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 104 гривні 75 копійок.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 533, 610, 611, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, - 
в и р і ш и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  грошові кошти за розпискою від 13 жовтня 2020 року у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, та три відсотки річних у розмірі 33 (тридцять три) долари США за період з 14 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 1 104 (одна тисяча сто чотири) гривні 75 копійок.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Наталія ПЕТРИШИН