ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 червня 2026 року
м. Київ
справа № 295/1227/25
провадження № 61-4646 св 26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, 
третя особа -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду 
м. Житомира від 28 жовтня 2025 рокуу складі судді Стрілецької О. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 09 березня 2026 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Павицької Т. М., Талько О. Б.,
ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовної заяви 
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В. Я., третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В. Я. від 16 серпня 2024 року 
№ 1725/01-16 щодо відмови у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на 
1/6 ідеальну частину житлового будинку 
АДРЕСА_1 , на земельну ділянку, кадастровий номер 1810136300:10:021:0001, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на праві сумісної власності;
- зобов`язати відповідача скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 1825684401:08:004:0009, площею 0,0739 га;
- зобов`язати видати їй свідоцтво про право на спадщину на 1/6 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, кадастровий номер 1810136300:10:021:0001, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне 
їй майно, а саме: на 1/6 ідеальну частину житлового будинку 
АДРЕСА_1 , на земельну ділянку кадастровий номер 1810136300:10:021:0001. У визначений чинним законодавством строк вона звернулася до приватного нотаріуса Сєтака В. Я. із заявою про прийняття спадщини за законом, проте 16 серпня 2024 року отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно.
Вказувала, що рішення нотаріуса про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно мотивоване тим, що, окрім неї, спадкоємцем, який вважається таким, що прийняв спадщину, є ОСОБА_2 , який на момент смерті спадкодавця був зареєстрований з нею за однією адресою, що підтверджується матеріалами спадкової справи.
Зазначала, що її брат ОСОБА_2 , хоча і зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_2 , проте станом на день відкриття спадщини фактично не проживав за вказаною адресою, а відтак не має права на спадкування. На день смерті ОСОБА_3 разом з нею була зареєстрована та фактично проживала лише вона.
Позивач вказувала, що приватний нотаріус Сєтак В. Я. неправомірно відмовив їй 
у видачі свідоцтва про право на спадщину на все належне померлій майно.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд її позовні вимоги задовольнити.
Короткий зміст судових рішень суду першої та суду апеляційної інстанцій 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 09 березня 2026 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено, що приватний нотаріус Сєтак В. Я. під час оформлення спадкових прав ОСОБА_1 після смерті 
ОСОБА_3 вчинив неправомірну бездіяльність, яка полягає у неправомірній відмові у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, як і не встановлено правових підстав для покладення на приватного нотаріуса обов`язку видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на 1/6 ідеальних частин житлового будинку та на земельну ділянку, яка належала померлій 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . При цьому суди вказали, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка, входить до складу спадкового майна, тому вимога про покладення обов`язку на приватного нотаріуса Сєтака В. Я. скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки є необґрунтованою.
Суди відхилили доводи позивача про те, що факт непроживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавицею на час її смерті підтверджується змістом довідки Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради 
від 31 жовтня 2023 року за вих. № 10-10/6685/2023, оскільки в ній не відображаються повні відомості про склад зареєстрованих за цією адресою осіб. Факт проживання за цією адресою ОСОБА_2 на момент смерті матері підтверджується відміткою в його паспорті, який є первинним документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання, що правомірно було враховано приватним нотаріусом. Такі докази нотаріусу надав сам ОСОБА_2 з метою отримання спадщини. 
Також матеріали справи не містять доказів того, що нотаріус вийшов за межі наданих йому повноважень або порушив встановлену процедуру перевірки документів при визначенні кола спадкоємців.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У квітні 2026 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 
2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 09 березня 2026 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2026 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задоволено й звільнено її від сплати судового збору за подання касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 295/1227/25 із Богунського районного судум. Житомира та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У березні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, судові рішення не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.
Вказує, що суди не врахували правові висновків, викладені у відповідних постановах Верховного Суду щодо застосування положень частини третьої статті 1268 ЦК України. При цьому зазначає, що відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вимагається проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрація місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем, що можуть бути відмінними один від одного.
Суди належним чином не встановили факт постійного проживання спадкоємця 
 ОСОБА_2 за законом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а лише, припустивши наявність такого юридичного факту на підставі документів ОСОБА_2 та відомостей з довідки Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, згідно якого вона та відповідач зареєстровані разом зі спадкодавцем на момент її смерті.
Тобто зазначає, що нотаріус та суди встановили факт проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , тільки з відміткою про його місце реєстрацію, що є порушення частини третьої статті 1268 ЦК України та неврахуванням правових висновків Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України.
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник, у змісті касаційної скарги, зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, а саме: 1) застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 2) судами належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи 
(пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скаргаОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, 
а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується змістом копії свідоцтва про народження та довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції про укладення шлюбу, на підставі якого прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_5 (а. с. 6, 7, 30, 31).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18 лютого 
2023 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8).
Згідно з довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 04 жовтня 2023 року № 5322 вбачається, що право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 
(5/6 ідеальних частин) та ОСОБА_3 (1/6 ідеальна частина), що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 вересня 2024 року (а. с. 9, 10-12, 23, 34).
Зі змісту державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером 1810136300:10:021:0001, загальною площею 0,0623 га, за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а. с. 35).
Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В. Я. за заявою ОСОБА_1 від 20 березня 
2023 року заведена спадкова справа № 71/2023 (а. с. 92-126).
Відповідно до довідки Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 31 жовтня 2023 року за вих. № 10-10/6685/2023, 
яка була надана на запит приватного нотаріуса Сєтака В. Я., зазначено, 
що за наявною в управлінні інформацією за адресою:
АДРЕСА_2 зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . Додатково проінформовано, що житловий будинок 
АДРЕСА_1 належить мешканцям на праві приватної власності і відомості про реєстрацію осіб у приватних будинках внесені в будинкові книги, які зберігаються у мешканців. Оформлені належним чином існуючі архівні будинкові книги зберігаються у власника (співвласників будинку і пред`являються ними для підтвердження факту реєстрації місця проживання 
(за необхідності). З 04 квітня 2016 року до управління не звертались інші особи, місце проживання яких зареєстровано за цією адресою, для актуалізації даних. Враховуючи наведене вище інформація є неповною (а. с. 121).
Із Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання від 10 листопада 2023 року № 764 за зверненням ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії вбачається, що за адресою: 
АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
ОСОБА_6 , при обстеженні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за вказаною адресою фактично не проживають з 2006 року (а. с. 38-39). 
У матеріалах спадкової справи міститься заява ОСОБА_1 про вступ в спадщину та копії документів, долучених нею, зокрема, паспорт громадянина України, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, пенсійне посвідчення, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а. с. 93-99).
Разом з тим, у матеріалах спадкової справи містяться копії документів 
ОСОБА_2 , а саме паспорт громадянина України з відміткою про зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_2 з 08 жовтня 2008 року, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, довідка до акту медико-соціальної експертної комісії серії 12ААР № 426910 
(а. с. 109-112, 114).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином померлої 
ОСОБА_3 , що підтверджується змістом повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про народження від 20 березня 2023 року (а. с. 107-108).
Приватний нотаріус Сєтак В. Я. 16 серпня 2024 року на заяву ОСОБА_1 
від 02 серпня 2024 року про надання інформації по спадковій справі, заведеній щодо померлої ОСОБА_3 , повідомив, що згідно з документами, які знаходяться у матеріалах спадкової справи, при визначені спадкоємців, що прийняли спадщину, було враховано довідку Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, які були зареєстровані разом зі спадкодавцем на момент її смерті, а також одним із спадкоємців було подано паспорт громадянина України з відміткою про його місце реєстрації, що співпадає з місцем останньої реєстрації спадкодавця та свідчить про те, що він вважається таким, що прийняв спадщину (а. с. 36).
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець зобов`язаний з`явитися до нотаріуса особисто. Він повинен пред`явити документ, що підтверджує його особу, а також свідоцтво про смерть спадкодавця, щоб нотаріус зміг встановити час відкриття спадщини. Також спадкоємець повинен повідомити нотаріуса про місце відкриття спадщини та про наявність інших спадкоємців (якщо йому про це відомо) незалежно від того, прийняли вони спадщину фактично або зобов`язані для її прийняття подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса.
Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.
Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/5571/16 (провадження № 61-16933св19)).
Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2025 року 
у справі № 309/2327/21 (провадження № 61-10181св24).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), щодо яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі.
Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтересам порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду із відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин, щодо яких виник спір.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 
2018 року у справі № 405/8279/15-ц (провадження № 61-17825св18).
Перевіряючи законність дій нотаріуса, суддя повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення.
Згідно із підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 
від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 
22 лютого 2012 року за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.
Згідно із пунктом 4.14. Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.
Підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 
від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 
22 лютого 2012 року за № 282/20595 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Таким чином, підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії.
Не заперечується передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат» право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак, при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса.
Якщо при визначенні таким чином предмета позову суд дійде висновку про наявність спору про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, другою стороною договору, який фактично оспорюється позивачем), то належним відповідачем у такій справі буде саме ця інша особа, а не нотаріус. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у такій справі фактично жодним чином не впливає на нотаріуса, оскільки він не в змозі своїми діями або припиненням своїх дій вплинути на поновлення порушеного права позивача.
Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 367/2847/16-ц (провадження № 61-13640св18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі 
№ 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) виклала висновок, що закріплене 
у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.
Судами встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є позивачка та її рідний брат ОСОБА_2 , які, на думку нотаріуса і суду, вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до частини третьої 
статті 1268 ЦК України.
На момент смерті матері ОСОБА_2 проживав разом з нею, доказом чого є відмітка в його паспорті про зареєстроване місце його проживання станом 
на 16 лютого 2023 року. Вказана обставина підтверджує факт прийняття ним спадщини.
Враховуючи, що у матеріалах справи міститься копія паспорта ОСОБА_2 , подана ним особисто нотаріусу, відповідач обґрунтовано використав ці відомості при визначенні кола спадкоємців після смерті спадкодавиці.
Водночас матеріали спадкової справи не містять жодних відомостей чи доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не проживав спільно зі спадкодавицею на момент відкриття спадщини.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 
(частина перша статті 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі досліджених у справі доказів судами встановлено, що після смерті матері позивачки відкрилася спадщина, спадкоємцями за законом після якої є позивачка та її рідний брат ОСОБА_2 , які відповідно до частини третьої 
статті 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.
Матеріали спадкової справи не містять жодних доказів чи відомостей, які б свідчили про непроживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавицею на момент відкриття спадщини. Вони не містять усіх необхідних документів, які б давали підстави для видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно.
ОСОБА_2 подав нотаріусу документи, що підтверджують його право на спадкування, та не заявляв про відмову від спадщини у порядку, передбаченому статтею 1273 ЦК України.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина першастатті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження 
№ 61-5252сво23)).
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі 
№ 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі 
№ 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі 
№ 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі 
№ 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) та багатьох інших.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що позивачем не доведено, що приватний нотаріус Сєтак В. Я. під час оформлення спадкових прав ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 вчинив неправомірну бездіяльність, яка полягає у неправомірній відмові у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, як і не встановлено правових підстав для покладення на приватного нотаріуса обов`язку видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на 1/6 ідеальних частин житлового будинку та на земельну ділянку, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка, входить до складу спадкового майна, тому вимога про покладення обов`язку на приватного нотаріуса Сєтака В. Я. скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки є необґрунтованою.
Посилання касаційної скарги про неврахування судами правових висновків, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є безпідставними. 
У кожній справі суди виходять з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності щодо подібності правовідносин. У наведених заявником постановах Верховного Суду чітко зазначено, що у подібних правовідносинах відповідачем є не нотаріус, а саме інший із спадкоємців і лише при такому складі учасників процесу досліджуються обставини, на які посилається позивачка.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваних судових рішеннях, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судами, 
а переоцінювати докази Верховний Суд не може в силу закону (стаття 400 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2025 рокута постанову Житомирського апеляційного суду від 09 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк