Провадження № 2/641/304/2026 	Справа № 641/3287/25 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 травня 2026 року 
Слобідський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Боговського Д.Є.,
за участю секретаря судового засідання – Білоконь І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про стягнення сплаченого страхового відшкодування, - 

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 37692,89 грн., відшкодувати судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 17.11.2023 в районі будинку АДРЕСА_1 сталось дтп за участю транспортного засобу «Mercedes Benz Atego 1318», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.12.2023 водія ОСОБА_1 було визнано винним у скоєній дтп, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент дтп майнові інтереси власника транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_2 , були застраховані в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 994258771.0047 від 15.09.2023. Власник пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку, пошкодження транспортного засобу було визнано страховим випадком та на підставі страхового акту та розпорядження було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 97433,34 грн.
На момент дтп цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes Benz Atego 1318», д.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217501014, у зв`язку із чим ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в розмірі 59740,45 грн. 
Посилаючись на положення ст. 993, 1194 ЦК України, Закону України «Про страхування, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з винної особи – ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 12 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дтп, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. При цьому, шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу страховик не відшкодовує. Відповідач вважає, що майнова шкоди повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт), однак позивачем не надано роз`яснень та доказів того, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди виникла саме внаслідок законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. 
Водночас відповідач вказує, що на момент дтп він перебував у трудових відносинах із власником транспортного засобу – ФОП ОСОБА_2 , а тому належним відповідачем має бути саме останній відповідно до положень ст. 1172 ЦК України.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Сечко С.В. підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснень щодо заміни належним відповідачем не надав.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Литочкін І.О. у судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 .
Третя особа – ФОП ОСОБА_2 у судове засідання не з`явися, причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень по суті спору не надав.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, доходить наступного.
Так, 17.11.2023 в районі будинку АДРЕСА_1 сталось дтп за участю транспортного засобу «Mercedes Benz Atego 1318», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.12.2023 у справі 641/7634/23 водія ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу
На момент дтп майнові інтереси власника транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_2 , ПзІІ «Імперіал Тобако Юкрейн» були застраховані в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 994258771.0047 від 15.09.2023. 
17.11.2023 представник власника пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку, пошкодження транспортного засобу було визнано страховим випадком та на підставі Акту огляду транспортного засобу, Рахунку № НОМЕР_3 від 20.01.2024, Страхового акту № 34726/1 та розпорядження № 34726/1/1 було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 97433,34 грн.
На момент дтп цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes Benz Atego 1318», д.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217501014, у зв`язку із чим ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в розмірі 59740,45 грн., що підтверджується відповідною довідкою.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником транспортного засобу «Mercedes Benz Atego 1318», д.н. НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 .
В матеріалах справи наявна копія трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю № 1, укладеного 02 листопада 2022 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який було розірвано 25 липня 2024 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). За умовами договору ОСОБА_1 мав виконувати обов`язки водія автотранспортних засобів.
Факт перебування відповідача ОСОБА_1 у трудових відносинах із власником транспортного засобу та саме виконання своїх трудових обов`язків під час дтп також підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 .
Статтею 108 Закону України «Про страхування» визначено, що страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Такі ж положення закріплені статтею 993 ЦК України, а саме до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
При цьому, згідно положень частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Враховуючи, що матеріалами справі підтверджено перебування водія ОСОБА_1 у трудових відносинах та спричинення шкоди - пошкодження транспортний засіб «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_2 , саме під час виконання ним його трудових обов`язків належним відповідачем у даному спорі щодо стягнення виплаченого страхового відшкодування має бути саме роботодавець – ФОП ОСОБА_2 , цей спір з огляду на сторін має розглядатися у господарському судочинстві.
Представник позивача у судовому засіданні не заявляв про заміну неналежного відповідача ОСОБА_1 належним відповідачем ФОП ОСОБА_2 .
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина 1, 2 статті 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 37692,89 грн. заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають.
Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд - 
В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про стягнення сплаченого страхового відшкодування – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», код ЄДРПОУ 20782312, м. Київ, вул. Січових Стрільців,40.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 .
Третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 25 травня 2026 року.

Суддя Д.Є.Боговський