Номер провадження: 22-ц/813/5196/26 
Справа № 523/28088/25
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Бикової Оксани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Пересипського районного суду міста Одеси від 02 лютого 2026 року, постановлену у складі судді Аліної С.С., у приміщенні того ж суду,
у цивільний справі за заявою ОСОБА_1 , за участю зацікавленої особи Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин,-
установив:
Короткий зміст обставин справи
До Пересипського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , є рідним племінником по лінії батька відносно ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заявниця вказує, що є єдиним спадкоємцем щодо спадщини після смерті ОСОБА_3 . Спадщина отримана ним у спосіб та строки, визначені законом, проте від нотаріуса надійшов лист від 29.12.2024 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки з документів, наданих на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем неможливо встановити факт родинних відносин, виходячи з відсутності актового запису про народження ОСОБА_4 та наявністю розбіжностей у документуванні та актових записів з питань правопису прізвищ та по-батькові, а також їх перекладі на українську мову.
Відповідно наявність розбіжностей у перекладах з російської мови на українську мову у документах, що ідентифікують заявника та родину (спадкодавця) тощо є перешкодою для отримання у нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим заявник звернувся з вимогою встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним племінником по лінії батька відносно ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст судового рішення
Ухвалою Пересиписького районного суду міста Одеси від 02 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 , за участю зацікавленої особи Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням 13 лютого 2026 року ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем, зазначаючи, що є єдиним спадкоємцем щодо спадщини; спадщина отримана ним у спосіб та строки, визначені законом; наявність розбіжностей у перекладах з російської мови на українську мову у документах, що ідентифікують заявника та родину (спадкодавця) тощо є перешкодою для отримання у нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину за законом. 
Отже, заявлена вимога стосується факту, від якого залежить виникнення майнових прав заявника.
Суд першої інстанції не мав у розпорядженні доказів про наявність певних осіб, які б перешкоджали заявнику у реалізації його прав на спадок, а також наявності спору між ними щодо цього спадку; зокрема матеріали справи не містять заперечень заінтересованої особи проти задоволення вимог заявника в порядку окремого провадження у зв`язку з наявністю між ними спору про право.
Щодо явки сторін
Сторони належним чином повідомлені про час, місце та дату судового засідання, однак до судового засідання не з`явились, сторона скаржника просила справу розглядати без їхньої участі, заяв про відкладення не подано, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи відповідно до ст. 372 ЦПК України.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи Одеської міської ради, про встановлення юридичного факту, суд першої інстанції виходив з того, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (провадження № 14-610цс18).
Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Звертаючись до суду із заявою заявник вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що свідчить актовий запис про смерть №1454 , вчинений Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.04.2025. 
Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді об`єкта нерухомого майна - житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який в цілому складається з одного кам`яного будинку, загальною площею 39,9 кв.м. та надвірних споруд: “Б” літня кухня, “В” - погреб з шейк.; “Г” гаража, “Ж” сарая, “Е” сарая, № 1-4 огородження, І мостіння, що розташовані на земельній ділянці площею 1017 кв.м. 
Даний спадок набуто померлою в порядку ст.1268 ЦК України після смерті її матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Щодо спадщини ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою О.В., у строки встановлені чинним законодавством, відкрита спадкова справа№ 2\2025. ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_2 по лінії батька та єдиним спадкоємцем за законом щодо її спадку. Інші спадкоємці відсутні.
На адресу заявника від нотаріуса надійшов лист від 29.12.2025 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки з документів, наданих на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем неможливо встановити факт родинних відносин, виходячи з відсутності актового запису про народження ОСОБА_4 та наявністю розбіжностей у документуванні та актових записів з питань правопису прізвищ та по-батькові, а також їх перекладі на українську мову.
Відповідно колегія суддів зазначає, що заявлена заявником вимога про встановлення факту родинних відносин є необхідністю для подальшої можливості вчинення нотаріальних дій, а необхідність встановлення факту родинних відносин за відсутності відомостей про інших спадкоємців, права та інтереси яких можуть бути порушені внаслідок ухвалення рішення у справі, сама по собі не є свідченням наявності спору про право.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.
Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не встановив і у судових рішеннях не зазначив, хто є спадкоємцем після смерті у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), який би оспорював факт встановлення родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , є рідним племінником по лінії батька відносно ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто суд не встановив коло спадкоємців, а також між ким існує спір, адже існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (постанови Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22)).
Отже, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним та спростовується матеріалами справи і вимогами закону. Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право.
Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23, від 07 лютого 2024 року у справі № 545/844/23 (провадження № 61-15775св23).
За таких обставин висновки суду про наявність спору про право не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи. Висновок суду про наявність спору є передчасним.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 4 ст. 315 ЦПК України, оскільки процесуальний закон чітко розмежовує правові наслідки виявлення спору про право залежно від стадії розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Отже, залишення заяви без розгляду до моменту відкриття провадження суперечить змісту та процесуальній конструкції ч. 4 ст. 315 ЦПК України, оскільки на цій стадії суд ще не здійснює розгляд справи, а вирішує лише питання щодо наявності підстав для відкриття провадження.
За таких обставин суд першої інстанції фактично застосував процесуальний наслідок, який законом передбачений для іншої стадії процесу, чим порушив норми процесуального права. У випадку встановлення спору про право на стадії вирішення питання про відкриття провадження суд повинен був в такому випадку постановити ухвалу саме про відмову у відкритті провадження, а не про залишення заяви без розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вищезазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Бикової Оксани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу адвоката Бикової Оксани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Пересипського районного суду міста Одеси від 02 лютого 2026 року - скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді          М.В. Назарова

Ю.П. Лозко