ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3315/26 Справа № 204/8194/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Никифоряка Л.П., 
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Чечелівського районного суду від 17 грудня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа по цивільній справі № 204/8194/13-ц від 26 серпня 2014 року до виконання (суддя першої інстанції Приваліхіна А.І.),

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа по цивільній справі № 204/8194/13-ц від 26 серпня 2014 року до виконання, заінтересовані особи – ОСОБА_2 та Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 17 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи – ОСОБА_2 , Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа по цивільній справі №204/8194/13-ц від 26 серпня 2014 року до виконання – залишено без задоволення.
Із вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що місцевий суд під час розгляду його заяви, належним чином не дослідив наявні у справі докази.
Скаргу мотивує тим, що суд належним чином не дослідив поштовий конверт за номером поштового відправлення № 4900806723016, яким було відправлено постанову державного виконавця від 04.10.2016 р. про повернення стягувачеві виконавчого листа. Так, з даного конверту вбачається, що він не був вручений стягувачеві та був повернутий до державної виконавчої служби «за спливом строку зберігання», про що свідчить наклеєна відмітка АТ «Укрпошта». Перекреслена адреса отримувача (49000, м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, буд. 38/344) свідчить про відсутність отримувача за вказаною адресою.
Вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що стягувач отримав оригінал виконавчого листа після його повернення 04 жовтня 2016 р. до 04 жовтня 2019 року (граничного строку повторного його пред`явлення до виконання), і відповідно мав можливість його пред`явити до виконання втретє в межах даного строку.
ОСОБА_1 як свідок вказав суду, що приблизно один раз на місяць протягом 2016-2021 року приходив до державної виконавчої служби для отримання інформації про стан виконання його виконавчого листа та постійно отримував інформацію про його втрату, відсутність державних виконавців тощо. Стягувач вчиняв постійні активні дії щодо встановлення виконання його виконавчого листа. 
ОСОБА_1 просив оскаржувану ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_3 , у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Інші учасники справи про розгляд справи були повідомленні належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2014 року по цивільній справі № 204/8194/13-ц (провадження 2/204/475/14) задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди з суми боргу, індексу інфляції, відсотків, моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 312 375 гривень, індекс інфляції від простроченої суми заборгованості за період з серпня 2010 року по квітень 2014 року (включно) у сумі 17 955 гривень та за період з травня 2011 року по квітень 2014 року (включно) у сумі 6226 гривень 87 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди – 2 000 гривень, а всього 338 557 гривень 76 копійок. Вирішено питання розподілу судових витрат, в іншій частині позовних вимог – відмовлено (а. с. 75-81).
28 серпня 2014 року ОСОБА_1 отримав виконавчий лист № 204/8194/13-ц з примусового виконання вищевказаного рішення суду (а. с. 82, 107).
З виписки зі спеціального спецрозділу ВП № 44579881 (а. с. 204 та на звороті) вбачається, що 02 вересня 2014 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області з вищевказаним виконавчим листом для примусового виконання, у зв`язку з чим старшим державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Макушевим Є.П. 02 вересня 2014 року було відкрито дане виконавче провадження (з примусового виконання виконавчого листа від 26 серпня 2014 року № 204/8194).
В подальшому, 25 червня 2015 року, державним виконавцем Макушевим Є.П. даний виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), про що також було зроблено відповідний запис на виконавчому листі (а. с. 107).
21 квітня 2016 року стягувач ОСОБА_1 повторно звернувся до Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області з даним виконавчим листом, у зв`язку з чим державним виконавцем Клещ О.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 50927620 (з примусового виконання виконавчого листа від 26 серпня 2014 року № 204/8196/13-ц), що підтверджується випискою зі спеціального спецрозділу ВП № 50927620 (а. с. 205 та на звороті).
04 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Марінеску А.В., у даному виконавчому провадженні було винесено постанову про повернення стягувачеві виконавчого листа № 204/8196/13-ц (а. с. 110), на підстав п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). 
19 березня 2021 року держаним виконавцем Чечелівського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко О.О. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу № 204/8194/13-ц стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання, у зв`язку з пропущенням строку його пред`явлення до виконання (а. с. 113 на звороті).
У судовому засіданні, допитаний як свідок, заявник ОСОБА_1 пояснив, що виконавчий лист він отримав в серпні 2014 року, а у вересні 2014 року він звернувся з ним до виконавчої служби, де відкрили виконавче провадження. Стверджував, що він цікавився ходом виконавчого провадження, постійно приходив до служби з`ясовувати, на якій воно стадії, оскільки державним виконавцем жодних дій по ньому не вживалося. Вказав, що так у червні 2015 року він звернувся до служби, щоб з`ясувати дані обставини, де йому повідомили, що державний виконавець, на виконанні якого було його виконавче провадження (Макушев), звільнився, а перед тим – його провадження закрив. Пізніше, у 2016 році він повторно звернувся до виконавчої служби з даним виконавчим листом, на підставі чого було відкрито нове виконавче провадження, але у січні 2017 року він дізнався про те, що державний виконавець Марінеско його виконавче провадження закрив, а сам звільнився. Стверджував, що вказану постанову та виконавчий лист він не отримував, тому він звернувся до виконавчої служби, де йому повідомили, що його виконавчий лист втрачено (не можуть знайти). Вказав, що пізніше йому повідомили про те, що виконавчий лист знайшовся, тому у 2018 році він повторно звернувся з ним до виконавчої служби, але не пам`ятає коли та як. Стверджував, що згодом йому знову було повідомлено про те, що його виконавчий лист було втрачено, а в березні 2021 року повідомлено, що він був знайдений в архіві виконавчої служби та запропоновано повторно звернутися із заявою про його виконання. Вказав, що він повторно звернувся із вказаною заявою, але пізніше в березні 2021 року отримав лист з повідомлення державного виконавця про відмову й прийнятті його виконавчого листа до виконання у зв`язку із пропуском строку на його пред`явлення, в якому також був конверт з постановою державного виконавця Марінеско від 2016 року та його виконавчий лист № 204/8194/13-ц, на підтвердження чого надав вказані конверти суду.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі № 204/8194/13-ц пропущений ним з поважних причин.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком місцевого суду.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).
Відповідно до ст.12 Закону України «При виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст. 120 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частиною першою статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Як вже було встановлено місцевим судом, що 28 серпня 2014 року він отримав виконавчий лист № 204/8194/13-ц з примусового виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2014 року у справі № 204/8194/13-ц (а. с. 82, 107), який 02 вересня 2014 року пред`явив до виконавчої служби на виконання, на підставі чого було відкрито виконавче провадження № 44579881, яке в подальшому, 25 червня 2015 року, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю у боржника майна).
Суд зазначає, що оскільки, виконавчий лист був пред`явлений до виконання 02 вересня 2014 року, а повернутий стягувачу 25 червня 2015 року, то згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 Закону № 606-XIV, строк його пред`явлення до виконання перервався й відновився з дня повернення стягувачу виконавчого документа, тобто з 25 червня 2015 року.
Таким чином, новий строк для пред`явлення виконавчого листа встановлюється з 25 червня 2015 року. Строк для подальшого пред`явлення виконавчого листа відновлюється і закінчується через рік після цієї дати, тобто до 25 червня 2016 року. 
В свою чергу, 21 квітня 2016 року стягувач ОСОБА_1 , в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, повторно звернувся до Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області (ВП № 50927620), який в подальшому 04 жовтня 2016 року був повернутий стягувачеві на підстав п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). 
ОСОБА_1 повторно був пред`явлений до виконання 21 квітня 2016 року, а повернутий йому 04 жовтня 2016 року, то згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 Закону № 606-XIV, строк його пред`явлення до виконання перервався й відновився з дня повернення стягувачу виконавчого документа, тобто з 04 жовтня 2016 року та строком на 1 рік - до 04 жовтня 2017 року, а оскільки 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII, який змінює строки пред`явлення виконавчих документів до виконання (протягом трьох років), то строк для пред`явлення виконавчого листа після його повернення було перераховано з 4 жовтня 2016 року до 4 жовтня 2019 року.
Також апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 06.09.2018 року до відділу ДВС про прийняття виконавчого листа у провадження, дійсність даної заяви а ні боржниками, а ні державним виконавцем не спростовано.
Звертаючись із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу, зазначив, що у березні 2021 року стягувачу повторно запропонували написати заяву про прийняття виконавчого листа до виконання, оскільки знайшли втрачений лист в архіві. Після написання заяви, стягувачу поштою отримав повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 19.03.2021 року, у зв`язку із пропуском строку для його пред`явлення.
Також ОСОБА_1 , зазначив, що у нього є постійні проблеми зі здоров`ям, на підтвердження чого надав виписки із медичної карти стаціонарного хворого N? 11472 кардіологічного відділення ДЗ «СБЛ N?l МОЗ України». ОСОБА_1 перебував на лікуванні в кардіологічному відділенні в період з 13.10.16 - 25.10.16 р. Клінічний діагноз -ІБС: «вперше виникла стенокардія. Кардіосклероз атеросклеротичний. Гіпертонічна хвороба 11 ст. 2ст. риск 3. СН 1 ст. NYHA II ф.к. Соп. Захворювання - ЯБ 12-перетної кишки, ремісія.» 
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого N? 3481 кардіологічного відділення ДЗ «СБЛ N?1 МОЗ України», ОСОБА_1 перебував на лікуванні в кардіологічному відділенні в період з 22.04.2021 р. по 30.04.2021 р. Повний діагноз - 1XC: кардіосклероз атеросклеротичний. Гіпертонічна хвороба | ст., 2 ст.. ризик 4. Носова кровотеча від 21.04.21 СН 1 ст. NYHA III ф.к. Суп. Захворювання - ВХ ДПК. ремісія. 
Відповідно до виписки N? 5421 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня N? 1 МОЗ України» від 15.08.2022 р., ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 10.08.2022 р. по 15.08.2022 р.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого N? 6956 КНП «Кіпніка швидкої медичної допомоги» ОСОБА_1 , останній знаходився на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні для хворих на інфаркт міокарду КНП «КЛШМД» ДМР з 25.03.2023 р. по 30.03.2023 р Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого N? cа3867 ОСОБА_4 знаходився на лікуванні у центрі судинної нейрохірургії КІ «ДОКЛМ «ДОР» в період з 21.03.2024 р. по 02.04.2024 р.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України).
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Проаналізувавши наявні у справі докази, апеляційний суд вважає, що заявником доведено поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа, оскільки як було встановлено матеріалами справи, що стягувач не отримував постанови про повернення виконавчого листа а ні у 2014 році, а ні у 2016 році, тобто належним чином його не було повідомлено про таке повернення. Подавав заяви ОСОБА_1 про повторне прийняття виконавчого листа до виконання безпосередньої у відділу ДВС у березні 2021 року та і того ж місяця отримав постанову від 19.03.2021 року.
Отже, колегія суддів вважає, що належним чином про повернення виконавчого документу, апелянт був повідомлений у березні 2021 року, а тому апеляційний суд вважає, що саме з цієї дати необхідно відраховувати строк для пред`явлення виконавчого документа у три роки. 
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Станом на час звернення із заявою (травень 2025 року), в Україні діяв воєнний стан, який було продовжено з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб (Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 6 лютого 2024 року № 3564-IX).
Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15 березня 2022 року - «визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану».
Тобто, законодавець передбачив переривання строків до скасування воєнного стану. Проте, згідно статті 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі» відповідно, стягувач не мав змоги пред`явити виконавчий документ №2/214/109/15 до виконання на підставі вище зазначеного закону.
Таким чином, заявник був позбавлений прав, гарантованих йому Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, стосовно повного та належного виконання рішення, які об`єктивно не залежали від його волі.
Апеляційний суд вважає, що поважність пропуску строку з моменту отримання постанови про повернення виконавчого листа березень 2021 року і по день звернення з даною заявою травень 2025 року підтверджена заявником у повному обсязі, зокрема доказами про стан його здоров`я та запровадження у країні карантинних обмежень та введення військового стану, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвредження в матеріалах справи, а тому вона підлягає частковому задоволенню, а ухвала Чечелівського районного суду від 17 грудня 2025 року скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа по цивільній справі № 204/8194/13-ц.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Чечелівського районного суду від 17 грудня 2025 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа по цивільній справі № 204/8194/13-ц від 26 серпня 2014 року до виконання задовольнити.
Поновити строк для пред?явлення виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі N? 204/8194/13-ц від 26 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ресстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) суми основного боргу у розмірі 312375,00 грн., індекс інфляції від простроченої суми заборгованості за період з серпня 2010 року по квітень 2014 року (включно) у сумі 17955,00 грн. та за період з травня 2011 року по квітень 2014 року у сумі 6226,87 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 2000,00 грн., а всього 338557,76 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:         О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 5 травня 2026 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи