Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року, м. Харків справа № 520/25846/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді – Ширант А.А.,
за участі секретаря судового засідання Кравчинської В.М.,
представника позивача - Сивака А.Ю.,
представника відповідача - Баннікова А.С.,
розглянувши у порядку ст. 287 КАС України адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (Харківська обл., с. Подвірки, 62371, код ЄДРПОУ 05471230) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01601, м. Київ, вул.Городецького, буд. 13, код ЄДРПОУ 00015622) про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Л.О. від 19.09.2025 у виконавчому провадженні № 47046152 про стягнення з ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» 186 835,41 грн виконавчого збору;
- стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» 2 422,40 грн. судового збору.

Позиція позивача 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що прийнята відповідачем постанова є протиправною та такою, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, тому підлягає скасуванню. Позицію обґрунтовує тим, що наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 127 від 24.05.2017 позивач був внесений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Посилається на п. 6) ч. 5 ст. 27 Закону № 1404, згідно з яким виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону № 1730.
Позиція відповідача
Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування наполягав на законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Л.О. від 19.09.2025 у виконавчому провадженні № 47046152 про стягнення з позивача 186 835,41 грн. виконавчого збору.
Зазначає, що відповідно до реєстру платежів позивач у період з 30.03.2015 (відкриття виконавчого провадження), до прийняття Східним апеляційним господарським судом постанови від 05.12.2018 про визнання укладеним Договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ між позивачем та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", боржником перераховано на користь стягувача заборгованість у сумі 1 868 6 354,13 грн. (погашення боргу за договором № №061/14-ПР від 10.12.2013). Враховуючи наведене, вважає, що сума 1 868 354,13 грн. не підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обставини, встановлені судом та зміст правовідносин
Судом встановлено, що постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіщук В.В. від 30.03.2015 було відкрито виконавче провадження №47046152 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 18.02.2015 по справі № 922/5129/14 про стягнення з ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 223 561 135,50 грн. основного боргу, 3 927 888,07 грн 3% річних, 27 947 095,75 грн. інфляційних втрат та 63 748,44 грн. судового збору; всього сума стягнення - 255 499 867, 76 грн.(Т.1, а.с. 80).
Постановою головного державного виконавця Рагімової А.Н. від 23.03.2016 ВП №47046152 з Боржника стягнуто 25 549 986,77 грн. виконавчого збору, (Т.1, а.с. 56).
Позивач оплатив суму боргу у розмірі 1 868 354,13 грн (01.04.2016 - 622 784,71 грн як стягнення боргу згідно ухвали суду (основний борг № 061/14-пр від 10.12.2013), 29.04.2016 у сумі 622784,71 грн - як погашення основного боргу згідно з ухвалою суду, 31.05.2016 - у сумі 622784,71 грн - як погашення основного боргу згідно з ухвалою суду (Т.1, а.с. 193).
Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.06.2016 у справі №922/5129/14 задоволено скаргу боржника та визнано постанову головного державного виконавця Рагімової А.Н. від 23.03.2016 ВП № 47046152 про стягнення з боржника 25 549 986,77 грн. виконавчого збору недійсною (Т.1, а.с. 76-78). 
Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" № 1730 - VIII від 03.11.2016 (набув чинності 30.11.2016) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
За змістом Пояснювальної записки до законопроекту № 5273 від 17.10.2016 є зниження додаткового фінансового навантаження на підприємства житлово-комунального господарства, в тому числі в частині покладення на теплогенеруючі та теплопостачальні організації виконавчого збору зі стягуваної заборгованості постачальниками природного газу, яка виникла з незалежних від них причин в умовах неповного бюджетного фінансування Державою видатків для розрахунків за теплову енергію, пільг та субсидій, видатків на погашення заборгованості з різниці в тарифах, неврегульованості питання нарахування та стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за комунальні послуги тощо.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №127 від 24.05.2017 позивач був внесений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії із загальним обсягом кредиторської заборгованості в сумі 359 424 771,89 грн., (Т.1, а.с. 42-45).
Постановою державного виконавця Відповідача Савки Л.О. від 10.08.2018 ВП №47046152 на підставі п. 10) ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404) зупинене вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 47046152 до виключення Позивача (Боржника) з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VIII , (Т.1, а.с. 46-47).
Листом від 19.12.2023 №39/10-2275-23 АТ НАК «Нафтогаз України» надіслало відповідачу реєстр платежів ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» у справі № 922/5129/14 (Договір №061/14-ПР від 10.12.2013) та у справі № 922/4354/14 (Договір № 620-ПР від 28.12.2012) на загальну суму 222 272 095,30 грн та повідомило, що залишок заборгованості за наказом №922/4354/14 складає 35 015 468,96 грн (3% річних в розмірі 5 093 306,36 грн та інфляційні втрати в розмірі 29 922 162,60 грн), а за наказом №922/5129/14 - 31 874 983,82 грн (3 927 888,07 грн 3% річних та 27 947 095,75 грн інфляційних втрат), (Т.1, а.с. 24)
Листом від 19.01.2024 № 39/10-109-24 АТ НАК «Нафтогаз України» повідомило відповідача про списання вказаних вище 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з повним виконанням умов боржником договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, визнаного укладеним постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 у справі № 922/1001/18, (Т.1, а.с. 191).
Постановами державного виконавця Савки Л.О. від 19.09.2025 ВП №47046152:
- поновлено виконавче провадження №47046152 у зв`язку з наявністю підстав згідно листів АТ «НАК «Нафтогаз України» від 19.12.2023 № 39/10-2275-23, від 19.01.2024 №39/10-109-24 про погашення та списання заборгованості, (Т.1, а.с. 51-52);
- закінчено виконавче провадження № 47046152 на підставі п. 9) ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 в частині стягнення 223 561 135,50 грн. основного боргу та на підставі п. 16) ч. 1 ст. 39 цього Закону в частині стягнення 3 927 888,07 грн. 3% річних, 27 947 095,75 грн. інфляційних втрат, (Т.1, а.с. 48-49);
- стягнуто з боржника 186 835,41 грн. виконавчого збору, (Т.1, а.с. 53-54).
Постановами державного виконавця Савки Л.О. від 22.09.2025 ВП № 79170284:
- відкрито виконавче провадження № 79170284 з виконання постанови № 47046152, виданої 19.09.2025 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника 186 835,14 грн. виконавчого збору на користь держави, зобов`язано протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, (Т.1, а.с. 92-93);
- стягнуто з боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №79170284 в загальній сумі 121,63 грн., (Т.1, а.с. 90-91).
Не погоджуючись з постановою відповідача від 19.09.2025 ВП №47046152 про стягнення 186 835,41 грн. виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Норми права, які застосовує суд: процесуальні положення
У КАС України визначені завдання та основні засади адміністративного судочинства, зокрема вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ст. 2 КАС України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (ч. 1 ст. 5 КАС України).
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч.4 ст. 9 КАС України).
Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Керуючись ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Норми права, які застосовує суд, висновки суду
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту дев`ятого частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до пункту шістнадцятого частини першої статті 39 Закону України №1404, закінчення виконавчого провадження у разі врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед НАК «Нафтогаз України», що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Згідно з частиною третьою статті 40 Закону України №1404 у разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом дев`ятим частиною першою статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Частина перша статті 27 Закону №1404-VIII визначає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Частина п`ята статті 27 Закону №1404-VIII передбачає випадки, коли виконавчий збір не стягується, зокрема, за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Отже, п. 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Дія пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», серед іншого, обумовлюється тією обставиною, що заборгованість боржника за виконавчим документом має бути предметом урегулювання відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».
Так, відповідно до оскаржуваної постанови від 19.09.2025 ВП №47046152 встановлено, що відповідно до реєстру платежів боржника у період з 30.03.2015 (відкриття виконавчого провадження) до прийняття Східним апеляційним господарським судом постанови від 05.12.2018 у справі №922/1001/18 про визнання укладеним Договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», Боржником перераховано на користь стягувача заборгованість в сумі 1 868 354,13 грн. (погашення боргу за договором № 061/14-ПР від 10.12.2013), (Т.1, а.с. 53-54).
Враховуючи наведене, державний виконавець вважав вказану суму 1 868 354,13 грн. такою, що не підлягає врегулюванню відповідно до Закону України №1730, а рішення суду в зазначеній частині Боржником виконаним фактично, шляхом перерахування коштів, що має наслідком закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9) частини першої статті 39 Закону України №1404 та стягнення відповідно до частини третьої статті 40 зазначеного Закону виконавчого збору у розмірі 10 відсотків в сумі 1 868 354,13 грн.
Проте, слід зауважити, що у відповідності до ч.1 ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», процедура врегулювання заборгованості це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії, послуги з розподілу та транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з розподілу/передачі електричної енергії, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 наведеного Закону № 1730, реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а також заборгованість за послуги з розподілу і транспортування природного газу та кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг споживачам, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які утворилися станом на 1 червня 2021 року (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість).
Судовим розглядом встановлено, що рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2014 у справі №922/5129/14, з позивача було стягнуто 223 561 135,50 грн. основного боргу, 3 927 888,07 грн. 3 % річних, 27 947 095,75 грн. інфляційних втрат та 73080,00 грн. судового збору (т.1 а.с. 72-75).
Тобто, з огляду на зміст частини першої статті 1, частини першої статті 5 Закону України № 1730, суд зазначає, що цей Закон поширює свою дію на стягнуту судом у справі №922/5129/14 заборгованість за природний газ, враховуючи підставу, період її виникнення та особу кредитора.
Отже, стягнута з позивача заборгованість підлягає врегулюванню відповідно до Закону №1730.
Слід зауважити, що передумовою застосування пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слугує той факт, що боржник має статус суб`єкта, на якого поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Відтак сам по собі факт примусового стягнення заборгованості з боржника (оператора газорозподільної системи) автоматично не свідчить про наявність підстав для застосування пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».
У цьому контексті, стаття 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» визначає, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.
Отже, лише при одночасному існуванні умов, визначених статтею 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а саме 1) поширення дії відповідного закону на стягувану заборгованість та правовідносини з приводу її врегулювання; 2) включення боржника (суб`єкта ринку природного газу) до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.12.2023 у справі №160/10320/22, постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.07.2023 у справі №906/1357/20, від 05.09.2023 у справі №922/3220/20.
Так, судовим розглядом встановлено, що позивачем було долучено до матеріалів виконавчого провадження №47046152 належне документальне підтвердження другої умови для застосування пункту шостого частини п`ятої статті 27 Закону України №1404 - повідомлення Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.05.2017 № 8/10-944-17 про включення до Реєстру (т. 1 а.с.30).
Слід зазначити, що з урахуванням цієї обставини, на підставі пункту десятого частини першої статті 34 Закону України №1404, постановою державного виконавця Савки Л.О. від 10.08.2018 вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №47046152 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 18.02.2015 по справі № 922/5129/14 було зупинене до виключення боржника із вказаного Реєстру, (Т.1, а.с. 46-47).
Крім того, в постанові від 19.09.2025 ВП № 47046152 про закінчення виконавчого провадження державний виконавець констатував списання стягнутих за наказом у справі №922/5129/14 сум 3 927 888,07 грн. 3% річних та 27 947 095,75 грн. інфляційних втрат та наявність підстав для закінчення виконавчого провадження в цій частині згідно з п. 16) ч. 1 ст. 39 Закону № 1404, що є наслідком сплати основної заборгованості на умовах ст. 7 Закону № 1730 (зі змінами згідно з Законом України від 14.07.2021 №1639-IX), (Т.1, а.с. 48-49).
Проте, в оскаржуваній постанові від 19.09.2025 ВП №47046152 сплачена сума 1 868 354,13 грн. помилково виключена зі складу заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону №1730, за ознакою моменту визнання укладеним між Боржником та НАК «Нафтогаз України» постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 у справі № 922/1001/18 договору реструктуризації.
Щодо доводів відповідача, про те, що сума 1 868 354,13 грн. не підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки така була нарахована на користь стягувача відповідно до реєстру платежів ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" у період з 30.03.2015 (відкриття виконавчого провадження) до прийняття Східним апеляційним господарським судом постанови про визнання укладеним Договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ між ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України, то суд зазначає, що дата укладання договору реструктуризації за рішенням суду у справі № 922/1001/18, жодним чином не свідчить, що заборгованість, що була погашена до укладення вказаного договору не підпадає під дію Закону № 1730.
Судовим розглядом встановлено, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 у справі №922/1001/18, включено до Договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ між ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 267 683 888,61 грн кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний Боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 01.07.2016 та не погашена до 31.12.2016 згідно з договором (договорами) купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 № 620-ПР, від 10.12.2013 № 061/14-ПР, шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення.
Також, наведеним рішенням встановлено, що держава в особі Мінрегіону, який за змістом ч. 4 ст. 3 Закону № 1730-VIII формує відомості в зазначений Реєстр, спірна заборгованість визнана такою, що підлягає реструктуризації.
Визначальним у даному випадку є те, що боржника, у відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.05.2017 №127 включено до Реєстру теплопостачальників та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі заборгованості за спожиті енергоносії, підприємства згідно з додатком (т. 1 а.с. 42-43).
Згідно з додатком до Наказу Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.05.2017 №127, ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» внесене до переліку суб`єктів господарювання, що включені до Реєстру теплопостачальників та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі заборгованості за спожиті енергоносії, з обсягом кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно Закону - 359 424 771, 89 грн. та обсягом нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилась в період до 1 липня 2016 року – 113 914 370, 95 грн.
Отже, на всю суму заборгованості, внесену до Реєстру теплопостачальників та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі заборгованості за спожиті енергоносії, розповсюджується дія Закону № 1730.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Пунктом 7 розділу І «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, передбачено, що постанова державного виконавця, як окремий документ повинна містити мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків).
Між тим, постанова державного виконавця від 19.09.2025 за ВП № 47046152 про стягнення виконавчого збору не містить мотивів та обґрунтувань чи увійшла спірна заборгованість у сумі 1 868 354,13 грн. до обсягу кредиторської заборгованості позивача включеної до Реєстру.
В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що будь-які додаткові докази в підтвердження законності та обґрунтованості прийнятого рішення у відповідача відсутні.
При цьому, суд зазначає, що за змістом Пояснювальної записки до законопроекту №5273 від 17.10.2016 є зниження додаткового фінансового навантаження на підприємства житлово-комунального господарства, в тому числі в частині покладення на теплогенеруючі та теплопостачальні організації виконавчого збору зі стягуваної заборгованості постачальниками природного газу, яка виникла з незалежних від них причин в умовах неповного бюджетного фінансування Державою видатків для розрахунків за теплову енергію, пільг та субсидій, видатків на погашення заборгованості з різниці в тарифах, неврегульованості питання нарахування та стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за комунальні послуги тощо.
При цьому, при тлумаченні пункту шостого частини п`ятої статті 27 Закону України №1404 необхідно також врахувати включення законодавцем до цієї норми обмеження на стягнення виконавчого збору, в тому числі згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності Законом України №1730.
За таких обставин, є безпідставними посилання відповідача, що п. 6 ч. 2 ст. 27 Закону України № 1404, не застосовується до заборгованості за виконавчими документами, які не були реструктуризовані відповідно до Договору про реструктуризацію від 05.12.2018 року. 
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд зазначає, що відповідачем не надано належних доказів щодо визнання суми 1 868 354,13 грн. такою, що не підлягає врегулюванню відповідно до Закону № 1730.
Крім того, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 19.09.2025 ВП №47046152 не наведено чіткого розрахунку сплати боржником суми заборгованості за виконавчим документом, а також окремо суми заборгованості, яка за висновком державного виконавця відповідача не підлягає врегулюванню за Законом України №1730, з посиланням на суми, дати, конкретні періоди тощо у відповідності до наданого НАК «Нафтогаз України» реєстру платежів.
Також, виконавче провадження №47046152 було відкрите 30.03.2015 на підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1991 №606-XIV (надалі - Закон України № 606).
02.06.2016 набув чинності Закон України №1404, відповідно до пункту шостого, пункту сьомого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» якого рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
У спірній постанові від 19.09.2025 ВП №47046152, як правова підстава для визначення розміру та стягнення з боржника виконавчого збору державний виконавець помилково керувався нормою статті 27 Закону України №1404.
Суд вказує, що положення чинної на момент відкриття виконавчого провадження №47046152 статті 28 Закону України №606, як і застосовані державним виконавцем положення статті 27, статті 40 Закону України №1404, не передбачають повноважень державного виконавця стягувати виконавчий збір лише з певної, визначеної ним самостійно, частини суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.
Згідно положень ст. ст. 26, 27 Закону України №1404-VIII, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
У іншому випадку, таке питання вирішується у порядку встановленому частиною третьою статті 40 Закону України №1404-VІІІ, а саме постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №580/11774/23, від 01.08.2024 у справі №640/11506/21 від 24.10.2019 у справі №580/1328/19, від 01.04.2020 у справі №802/848/18-а, від 30.06.2020 у справі №823/1824/17, від 27.04.2023 у справі №640/26475/21.
За таких обставин, у спірній постанові від 19.09.2025 ВП №47046152 відповідач помилково керувався нормою статті 27 Закону України №1404. як правовою підставою для визначення розміру та стягнення з боржника виконавчого збору.
Враховуючи викладене, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 

Судові витрати
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору, який сплачений позивачем у розмірі 2422,40 грн. 
У ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Керуючись ст.ст. 14, 243-246, 287, 293, 295, 296 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (Харківська обл., с. Подвірки, 62371, код ЄДРПОУ 05471230) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01601, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, код ЄДРПОУ 00015622) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Л.О. від 19.09.2025 у виконавчому провадженні № 47046152 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» 186 835,41 грн. виконавчого збору.
3. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" сплачений судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України (протягом 10 днів з дня його проголошення) та набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Дата складання повного рішення суду - 01.05.2026.

Cуддя А.А. Ширант