Справа № 539/5545/25
Провадження № 2/539/214/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року м.Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Просіної Я.В., 
з участю секретаря судового засідання Левченко А.Ю., Ануфрієвої Н.М.,
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лубни в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від заборгованості зі сплати аліментів, 
установив:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом до ОСОБА_3 , у якому просить зменшити розмір аліментів визначених рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.11.2018 року у справі №539/3477/19 на утримання ОСОБА_5 . Стягувати з ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Звільнити ОСОБА_1 від нарахованої заборгованості зі сплати аліментів за період з червня 2021 року по лютий 2022 року включно, яка нарахована на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 48376,75 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.06.2014 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області видано виконавчий лист №539/1686/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 309,60 коп.
На підставі вказаного виконавчого листа у Державній виконавчій службі Дніпровського району м. Києва відкрито виконавче провадження № 43931638.
В подальшому рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.11.2018 року справа № 539/3477/19 збільшено розмір одержуваних від ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.06.2014 року з твердої грошової суми в розмірі 309 гривень 60 копійок на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В рамках виконавчого провадження № 43931638 за позивачем з грудня 2018 року рахується заборгованість зі сплати аліментів і станом на 01.07.2025 р. сукупна заборгованість складає 235458,51 грн. (борг 192318,51 +43140).
Звертає увагу, що ОСОБА_5 у зв`язку з від`їздом його матері за кордон з червня 2021 року до лютого 2022 року проживав разом із позивачем в м. Києві.
Станіслав був зарахований на навчання до 6-А класу середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 66 м. Києва.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням росії на територію України ОСОБА_7 був вимушений поїхати за кордон до матері ОСОБА_8 . Навчання продовжував дистанційно.
04 серпня 2022 року вибув зі списку учнів середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 66 м. Києва у зв`язку з переїздом матері за кордон.
Під час примусового виконання у виконавчій службі рішення суду про стягнення аліментів, у позивача змінився сімейний стан, народилось ще дві дитини: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .
Зазначає, що син позивача ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на його повному утриманні, так як його мати ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також позивач зазначає, що з березня 2022 року він проходив службу у Збройних Силах України. Був звільнений зі служби у зв`язку з тим, що на його утриманні знаходиться дитина, мати якої померла.
За час несення військової служби у Збройних Силах України стан його здоров`я погіршився.
Вважає, що вказані обставини мають істотне значення та є підставами як для зменшення розміру аліментів так і для зменшення розміру заборгованості позивача зі сплати аліментів.
Ухвалою суду від 21.11.2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Окрім того, даною ухвалою витребувано у Державної прикордонної служби України відомості про факти перетину державного кордону України громадянкою України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , за період часу з 01.01.2021 року по 31.12.2022 року із зазначенням наступної інформації: дата та час перетину державного кордону України, пункт пропуску, вид перетину (в`їзд, виїзд), напрямок перетину кордону України; відомості про факти перетину державного кордону України громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період часу з 01.01.2021 року по 31.12.2022 року із зазначенням наступної інформації: дата та час перетину державного кордону України, пункт пропуску, вид перетину (в`їзд, виїзд), напрямок перетину кордону України. 
01.12.2025 року на електронну пошту суду від Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду від 21.11.2025 року надійшла витребувана інформація.
Ухвалою суду від 10.03.2026 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.
02.04.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просила поновити відповідачу строк на подачу до суду відзиву на позовну заяву у справі №539/5545/25 та визнати пропущений строк такий, що пропущений з поважних причин та у задоволенні позивних вимог позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів відмовити у повному обсязі.
Відзив обґрунтований тим, що позивач, в якості підстави подання позову щодо зменшення аліментів, зазначає, що на даний час на його утриманні окрім ОСОБА_7 знаходиться ще дві дитини та у позивача наявні захворювання та він потребує лікування, а тому просить суд зменшити розмір аліментів з 1/2 до 1/6 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
При цьому позивач в якості доказів до позову надає лише копії свідоцтва про народження дітей — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідно до якого є рішення суду щодо стягнення аліментів від 06.11.2018 року), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (до позову не надано жодних доказів, що дитина проживає разом з батьком та він несе матеріальне навантаження, щодо його утримання, надано лише, як доказ свідоцтво про смерть його матері та витяг з наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 від 14.04.2025 (підстава смерть одного з батьків неповнолітньої дитини) ), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (не надано жодного документа, що дитина знаходиться на матеріальному забезпеченні позивача, або рішення суду про стягнення аліментів на дитину).
Відповідно до Сімейного кодексу України, зменшення розміру аліментів можливе лише за умови доведення істотної зміни матеріального або сімейного стану платника, а також за умови, що таке зменшення не порушує прав та інтересів дитини.
Таким чином, позовні вимоги про зменшення аліментів до 1/6 частини доходу є необґрунтованими з огляду на таке: відсутність належних доказів утримання інших дітей. Позивач посилається на наявність трьох дітей, однак: жодного документу що діти проживають разом з позивачем і дана обставина створює для нього додаткове аліментне навантаження; відсутні будь-які рішення суду про стягнення аліментів з позивача на інших дітей або докази систематичної матеріальної допомоги ОСОБА_9 , 2016 р.н. та ОСОБА_10 , 2024 р.н. Отже, фактичне аліментне навантаження позивача документально повністю не підтверджене у заявленому обсязі. Пріоритет найкращих інтересів дитини. Згідно з принципами сімейного права, закріпленими у Сімейний кодекс України, при вирішенні спорів щодо аліментів суд виходить із необхідності забезпечення належного рівня життя дитини. Зменшення аліментів з 1/2 до 1/6 призведе до істотного погіршення матеріального забезпечення дитини ОСОБА_5 , 2009 р.н. та не відповідатиме потребам дитини (харчування, лікування, освіта тощо). Непропорційність заявленого зменшення. Зменшення розміру аліментів утричі (з 1/2 до 1/6) є надмірним і не відповідає принципу справедливого розподілу обов`язку утримання дітей. Навіть з урахуванням наявності інших дітей, розмір аліментів повинен бути зменшений, якщо для цього є підстави, у розумних межах, а не до мінімально можливої частки. В даному випадку позивач не надав жодного доказу, як підставу для зменшення позовних вимог. Відсутність доказів погіршення матеріального стану та здоров`я позивача. Позивач до своєї позовної заяви не надав жодних доказів: щодо зменшення доходу; втрати роботи; підтвердження погіршення здоров`я позивача (медичні документи) та потреби у лікуванні, та інших обставин, що істотно впливають на його платоспроможність. Сам факт народження інших дітей не є безумовною підставою для різкого зменшення аліментів. Можливість встановлення справедливого балансу. У разі якщо суд дійде висновку про необхідність зменшення аліментів, відповідач вважає, що таке зменшення може бути лише частковим (наприклад, до 1/4 частини доходу), але не до 1/6, що не забезпечує належного утримання дитини.
На підставі викладеного вважають, що позовні вимоги про зменшення аліментів до 1/6 частини доходу є безпідставними та такими, що порушують права дитини – ОСОБА_5 , 2009 р.н., у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
Відносно не згоди з позовною вимогою щодо звільнення ОСОБА_1 від нарахованої заборгованості зі сплати аліментів за період з червня 2021 року по лютий 2022 року включно, яка нарахована на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 48376,75 грн.
В своїй позовній заяві позивач, як підставу звільнення від сплати нарахованої заборгованості з червня 2021 року по лютий 2022 року зазначає, що його син ОСОБА_5 з червня 2021 року по лютий 2022 рік проживав разом з ним, при цьому в якості доказу надав особову справу учня ОСОБА_5 .
Однак, якщо уважно ознайомитися з наданим доказом згідно особової справи ОСОБА_5 був зарахований до СЗШ №66 м.Києва лише 17.08.2021 року, при цьому тут же зроблено запис, що з Лубенської ЗШ №4 ОСОБА_5 вибув лише 05.07.2021 року до Польщі у м.Вроцлав.
Відповідач стверджує, що ОСОБА_5 , 2009р.н. дійсно мешкав разом з батьком у м.Києві якийсь період часу.
Однак, в даному випадку ОСОБА_5 мешкав разом з батьком з лише вересня 2021 року (початок учбового року) по лютий 2022 року, адже його мати ОСОБА_3 , дійсно виїхала до країни Польща 02.09.2021 року (про що є відповідний штамп прикордонної служби у паспорті) та повернулась за ним у зв`язку з початком повномаштабної війни в України 26.02.2026 року. При цьому хочемо зазначає, що під час проживання з батьком, мати дитини надсилала позивачу щомісяця на утримання їх сумісної дитини грошові кошти у розмірі 500 злотих (польська грошова валюта), що на той час складала 500*7=3500грн.
За таких обставинах, вважають, що позивна заява про звільнення від сплати аліментів з червня 2021 року по лютий 2022 рік не підлягає задоволенню, адже фактично усі витрати на дитину покладались на матір, яка надсилала кошти позивачу.
Окрім цього, представник відповідача зазначає, що відповідачем порушено строки позовної давності, раніше до суду про звільнення від сплати за зазначений період позивач не звертався. Загальна позовна давність складає три роки. Тому просимо суд в даному випадку застосувати строки позовної давності.
Рішення суду від 06.11.2018 року про стягнення аліментів для позивача є обов`язковим до виконання і не може ігноруватися на власний розсуд платника. В даному випадку з вересня 2021 по лютий 2022 року позивач не звертався до суду з вимогою про зміну способу чи розміру аліментів, що свідчить про відсутність наміру врегулювати ситуацію у правовий спосіб в минулий час. Позивач не надав жодного належного доказу понесених ним витрат на дитину — ОСОБА_5 (харчування, одяг, лікування, навчання) за період проживання разом з ним з вересня 2021 по лютий 2022 рік.
Таким чином, на сьогодні позивач фактично просить звільнити його від виконання батьківського обов`язку «заднім числом» без належних правових підстав та доказів.
При цьому позивач недобросовісно виконує свій обов`язок по сплаті аліментів, свідомо ухиляється від їх сплати, постійно допускає прострочення сплати аліментів, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, який долучений самим позивачем. Позивач є працездатним та має змогу отримувати дохід.
Позивач постійно не здійснює в належному розмірі виплат по аліментам, доказів поважних обставин, які б свідчили про незалежні від нього причини позивач не надав до свого позову, а тому вважаємо, що дана позивна вимога не підлягає задоволенню.
14.04.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_13 до суду надійшла відповідь на відзив відповідно до якої зазначив, що ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву щодо незгоди зі звільненням позивача від нарахованої заборгованості зі сплати аліментів за період з червня 2021 року по лютий 2022 року посилається на запис з особової справи ОСОБА_5 та зроблений в ній запис від 05.07.2021 року про вибуття до Польщі у м. Вроцлав.
Разом із тим за змістом відзиву на позовну заяву відповідач не заперечує, що ОСОБА_5 проживав разом із батьком у м. Києві до початку повномасштабного вторгнення росії на територію України.
Однак, відповідач стверджує, що ОСОБА_5 проживав з батьком з вересня 2021 року. Позивач не погоджується з визначеним відповідачем строком (вересень 2021 р. – лютий 2022 р.) виходячи з наступного:
Позивач та відповідач після розлучення тривалий період часу були у гарних стосунках. Між позивачем та його сином також були чудові відносини. ОСОБА_14 часто проводив час разом із батьком.
Що стосується періоду літа – осені 2021 року: позивачу було достеменно відомо про намір його колишньої дружини ОСОБА_15 їхати до Польщі на заробітки.
Враховуючи, що між сторонами були гарні взаємовідносини було прийнято рішення про переведення сина ОСОБА_7 на навчання з м. Лубни до м. Києва та відповідно його проживання разом із батьком.
Оскільки з червня 2021 року у ОСОБА_16 почалися шкільні канікули позивач забрав сина в м. Київ та надав можливість відповідачці займатися питаннями від`їзду, тощо.
Як доказ проведення спільного дозвілля надаємо суду фото датовані 09.05.2021 року та 13.06.2021 року.
Вважаємо безпідставним посилання відповідача на записи в особовій справі учня ОСОБА_5 , а саме на дату 05.07.2021 року оскільки записи в особових справах здійснюються на підставі звернення одного з батьків та з їх слів, а тому не можуть бути беззаперечним доказом проживання у цей час дитини з матір`ю.
У період з червня 2021 року по лютий 2022 року коли ОСОБА_7 проживав разом із батьком, останній продовжував сплачувати відповідачці аліменти на утримання дитини, що підтверджується розрахунком заборгованості (міститься у матеріалах справи) та заявою ОСОБА_3 від 06.09.2023 року (копія долучається до відповіді на відзив).
За змістом відзиву незгоду щодо зменшення розміру аліментів обґрунтовано: - відсутністю належних до допустимих доказів, щодо утримання 2 дітей, в т.ч. рішень судів про стягнення аліментів на дітей, або доказів систематичної матеріальної допомоги; - пріоритету найкращих інтересів дитини; - непропорційність заявленого зменшення; - відсутність доказів погіршення матеріального стану та здоров`я позивача; - можливість встановлення справедливого балансу.
Вважають за необхідне ще раз зазначити, що позивач окрім сина ОСОБА_7 має ще 2 дітей. ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати якого ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . На даний час позивач для сина ОСОБА_17 є єдиною опорою та підтримкою після смерті матері. Саме у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_17 позивач і був звільнений з військової служби у запас на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту «г» (військовослужбовці, які мають дитини (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України).
Крім того у шлюбі з ОСОБА_18 у позивача ІНФОРМАЦІЯ_8 народився син ОСОБА_19 . Позивач не може надати Суду рішення про стягнення аліментів у зв`язку з тим, що в судах України справи про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_17 чи ОСОБА_19 не вирішувалися.
Також позивач не може надати суду і доказів матеріального забезпечення дітей, оскільки договори про добровільну сплату аліментів не укладалися.
Діти позивача є беззаперечними членами його родини та за умовчуванням перебувають на його утриманні.
Прохають Суд прийняти до уваги, що ОСОБА_1 не відмовлявся від своїх обов`язків і щодо утримання сина ОСОБА_7 , що підтверджується інформацією з розрахунку заборгованості.
Також прохають Суд прийняти до уваги, що позивач пропонував відповідачці та сину ОСОБА_7 з урахуванням вже проведеної оплати заборгованості зі сплати аліментів (по червень 2025 року) сплатити ще 2000 доларів, закрити питання щодо залишку заборгованості та продовжувати сплачувати аліменти у визначеному законом розмірі. Пропозиція позивача була відхилена.
У зв`язку з вищевикладеним просив задовільнити позов в повному обсязі.
17.04.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшло заперечення (на відповідь на відзив), відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Заперечення обґрунтовані тим, що позивач у відповіді на відзив стверджує що ОСОБА_5 в влітку 2021 року почав проживав разом з батьком ОСОБА_1 .
Однак, дані обставини є надуманими та не підтверджуються належними доказами.
Так, в якості доказів проживання з ним ОСОБА_7 з червня 2021 року по серпень 2021 року позивачем в якості доказу надано дві фототографії, які датовані 09.05.2021 та 13.06.2021 р.
При цьому, пояснюють, що на фотографії датованій 09.05.2021 р. дійсно зображений ОСОБА_7 , разом з бабусею (матір`ю позивача) та вітчимом позивача. Дана фотографія зроблена у м.Лубни в будинку батьків позивача під час святкування день народження вітчима позивача, адже батьки позивача у травні 2021 року проживали у м.Лубни.
Окрім того в травні 2021 року ОСОБА_7 навчався у навчальному закладі у м.Лубни, про що свідчать надані позивачем докази — особова справа №Г/352 на учня Лубенського загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 ОСОБА_5 . Навчальний рік у зазначеній школі закінчився 30 травня 2021 року, а 05.07.2021 року учень вибув до м.Вроцлав Польша у зв`язку з переїздом батьків.
Таким чином, долучена фотографія не спростовує того факту, що ОСОБА_7 проживав разом зі своєю матір`ю у м.Лубнах, а лише підтверджує що він спілкувався зі своєю бабусею по-батькові у м.Лубни в травні 2021 року.
Інша фотографія долучена позивачем датована 13.06.2021 роком підтверджує той факт, що на вихідні з суботи по неділю у червні 2021 року (тобто 12.06.2021 по 13.06.2021 року) ОСОБА_7 відвідував батька у м.Києві, тобто короткочастно зустрівся зі своїм батьком.
В якості спростування того факту, що в літку 2021 року ОСОБА_7 мешкав разом з батьком, надаємо фотографії зроблені його матір`ю в літку 2021 року у м.Лубни, датовані 22.05.2021, 01.06.2021, 05.06.2021, 09.07.2021, 17.07.2021, 22.07.2021, 26.07.2021, 11.08.2021 на яких зображений Стініслав вдома відповідачки у м.Лубни, під час дозвілля у м.Лубни, та разом з меньшою донькою відповідача.
На підставі викладеного, вважає, що позивач вводить в оману суд щодо спільного проживання ОСОБА_7 в літку 2021 року разом з позивачем, адже ОСОБА_7 дійсно проживав зі своєю матір`ю влітку 2021 року та переїхав до батька у м.Київ з початком навчального року у вересні 2021 року по лютий 2022 рік.
Щодо відсутності належних доказів на утримання інших дітей. Відповідачу достеменно відомо, що інший син позивача ОСОБА_9 , 2016р.н., після смерті його матері проживає разом зі своїм старшим братом від іншого шлюбу його покійної матері у його рідної бабусі та дідуся матері.
Рішення щодо стягнення аліментів з Позивача або доказів систематичної матеріальної допомоги ОСОБА_9 , 2016р.н. позивач не надав.
Отже, фактичне аліментне навантаження позивача на інших дітей документально повністю не підтверджене.
Окрім того, позивач зазначає, що він офіційно не працює, а лише отримує матеріальну допомогу від держави. Однак, відповідачу відомо, що позивач не офіційно працює та СТО у м.Києві, де отримує заробітну плату.
Щодо недопустимості та неналежності аудіозаписів, поданих позивачем. Позивачем (боржником за аліментами) до суду подано аудіозаписи, нібито отримані від неповнолітнього сина сторін, у яких висловлюється незгода з розміром аліментів, що виплачуються його матері.
Вважаю зазначені докази неналежними та недопустимими з огляду на наступне. По-перше, зміст наданих аудіозаписів є фрагментарним — вони містять лише окремі уривки висловлювань дитини, вирвані з контексту, що унеможливлює об`єктивне встановлення фактичних обставин розмови. По-друге, у наданих записах відсутній голос самого позивача, що свідчить про однобічність доказу та виключає можливість встановлення повного змісту діалогу, характеру спілкування та реальних обставин, за яких ці висловлювання були зроблені. По-третє, насправді під час спілкування позивач поводився агресивно: у грубій формі підвищував голос на дитину, принижував її, а також висловлював погрози як на адресу сина, так і на адресу його матері. Зазначені обставини свідчать про психологічний тиск на дитину та ставлять під сумнів добровільність і щирість висловлювань, зафіксованих у поданих аудіозаписах. По-четверте, після таких дій позивача дитина була змушена припинити з ним спілкування, зокрема заблокувала його (внесла до «чорного списку»), оскільки зазнала психологічного навантаження та негативного емоційного впливу. По-п`яте, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, доказами є лише ті дані, які є належними, допустимими та достовірними. 
У даному випадку аудіозаписи: не відображають повного змісту розмови; мають ознаки вибіркового (маніпулятивного) подання інформації; не дають можливості перевірити їх достовірність та цілісність.
Крім того, суб`єктивна думка неповнолітньої дитини щодо розміру аліментів не є визначальною обставиною для вирішення спору, оскільки розмір аліментів визначається судом виходячи з вимог закону та об`єктивних даних, а не під впливом можливого тиску одного з батьків.
Таким чином, подані аудіозаписи є неналежними, недопустимими та недостовірними доказами і не можуть бути покладені судом в основу рішення.
На підставі вищевикладеного прошу суд, визнати аудіозаписи, подані позивачем, неналежними та недопустимими доказами та не брати їх до уваги під час розгляду справи.
Аналізуючи відповідь на відзив позивача, який фактично повторює доводи позовної заяви, відповідь на відзив позивача не спростовує аргументи, викладені у відзиві відповідача. Таким чином, відповідь на відзив не містить нових обґрунтованих доводів та не спростовує позицію відповідача.
В судове засідання 15 червня 2026 року позивач ОСОБА_1 не з`явився.
Представник позивача ОСОБА_13 в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про проведення розгляду справи без його участі.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.
Відповідач ОСОБА_3 , та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивач не надав доказів щодо забезпечення інших дітей, на утримання яких він посилається у позові. Дитина не проживала з батьком з червня по вересень 2021 р., він проживав з батьком з вересня 2021 року по лютий 2022 р. в м.Києві. Коли дитина проживала з батьком, то вона перераховувала кошти на утримання дитини, але докази надати не може. З вересня по лютий перерахувала 30 000 грн. На той час аліменти з нього не брала, а у виконавчу просто писала розписки, що отримала від позивача аліменти, оскільки дитина була на утриманні у батька. Вона це робила, щоб у відповідача не зростав борг по аліментах. 
Відповідач позов не визнає в частині зменшення розміру на 1/6 та не визнає проживання дитини з червня 2021 року по лютий 2022 року у позивача. Дитина від іншого шлюбу, після смерті його матері живе у бабусі та дідуся матері, а не з ОСОБА_20 . Їй це відомо достеменно. Кошти вона перераховувала з польської картки на картку Монобанк позивача. Розписки про сплату аліментів вона писала, фотографувала, пересилала фото йому. Дитина була у нього, тому вважала справедливим писати такі розписки. Планували, що дитина до кінця навчального року буде з батьком, а потім приїде до неї в Польщу. 1250 грн. - саме ця сума була виставлена позивачем для закриття боргу. Вона поїхала за кордон, несла всі витрати на гуртки, репетиторів, тому виставила позивачу рахунок, оскільки несла ці витрати сама. Позивач сплачував лише 1250 грн, інших виплат не було. Позивач був у війську, але виконавча не могла його знайти, бо у нього змінився ідентифікаційний код. Тому борг ріс, позивач ніякої допомоги не надавав. Син проживає окремо від неї, за 200 км від мене, син отримує регіональну допомогу. На даний час вона не може сказати конкретно за яку суму вони могли б домовитися, йому необхідно було це питання вирішити з виконавчою службою.
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, встановив такі фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько – ОСОБА_1 та мати – ОСОБА_21 (а.с.10).
07.07.2014 року старшим виконавцем державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Сімоновою Л.В. відкрито виконавче провадження №43931638, щодо виконання виконавчого листа №539/1686/14-ц виданий 04.06.2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 (а.с.11).
Відповідно до заяви на ім`я Директора СЗШ №66 м.Києва Мачехіної І.В. від 07.08.2021 року, ОСОБА_1 просив зарахувати ОСОБА_5 до 6-А класу СЗШ №66 м.Києва (а.с.12).
Відповідно до копії особової справи №Г/352 ОСОБА_5 17.08.2021 року зараховано до 6-А класу середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №66 м.Києва (а.с.13-15).
Копія табелю навчальних досягнень учня 6-А класу середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №66 м.Києва ОСОБА_5 свідчить про його навчання в даній школі протягом 2021/2022 навчального року (а.с.16).
ІНФОРМАЦІЯ_9 у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_22 народився син ОСОБА_9 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.18).
04 квітня 2020 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_23 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с.17).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 07.03.2025 року ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.20).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 14.04.2025 року №107 молодшого сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 звільнено наказом командира В/Ч НОМЕР_4 від 20.03.2025 року №36-рс з військової служби у запас на підставі ст.26 ч.4 п.2 пп «г» (а.с.21).
Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_7 рку народився син ОСОБА_10 (а.с.22).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 станом на 01.07.2025 року боржник має заборгованість в загальній сумі 192 318,51 грн за період з серпня 2014 року по червень 2025 року (а.с.23-26).
Відповідно до наданої інформації Державною прикордонною службою України ОСОБА_24 здійснила виїзд за кордон 02.09.2021 року та в`їзд в Україну 26.02.2022 року (а.с.46).
Як доказ проведення спільного дозвілля сина ОСОБА_7 з батьком представником позивача надано фото датовані 09.05.2021 року та 13.06.2021 року. А також представником позивача надано скріншоти переписки позивача та відповідача з пропозицією мирного урегулювання спору та аудіозапис(а.с.142-147, 152).
На фотографіях зроблених ОСОБА_25 наданих представником позивача, які датовані 22.05.2021, 01.06.2021, 05.06.2021, 09.07.2021, 17.07.2021, 22.07.2021, 26.07.2021, 11.08.2021 зображений ОСОБА_7 вдома відповідачки у м.Лубни, під час дозвілля у м.Лубни, та разом з меншою донькою ОСОБА_3 (а.с.168-175).
Відповідно до копії заяви ОСОБА_21 від 06.09.2023 року вона повідомила про те, що з січня 2018 року по листопад 2019 року ОСОБА_1 сплачував аліменти в розмірі 309,60 грн. З грудня 2019 року по лютий 2022 року включно сплачував 1250 грн щомісяця (а.с.148).
Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 3акону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.11.2018 року у справі №539/3477/19 збільшено розмір одержуваних ОСОБА_26 від ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.06.2014 року з твердої грошової суми в розмірі 309 гривень 60 копійок на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, на користь ОСОБА_27 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття. 
Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів отримувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час вирішення питання щодо зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, зокрема, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, за наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього змінився сімейний стан, народилось ще двоє дітей: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 . Зазначає, що син позивача ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на його повному утриманні, так як його мати ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також позивач зазначає, що з березня 2022 року він проходив службу у Збройних Силах України. Був звільнений зі служби у зв`язку з тим, що на його утриманні знаходиться дитина, мати якої померла. За час несення військової служби у Збройних Силах України стан його здоров`я погіршився. Тобто, на даний час на його утримані є ще двоє дітей, і його матеріальний стан такий який не дозволяє сплачувати аліменти в встановленому розмірі. Окрім того наявність захворювань та потреба у їх лікуванні є обставинами які надають йому право ставити питання про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з утриманням двох інших дітей, погіршенням стану здоров`я, тощо.
Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.
Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
До таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19.
Відповідно до рішення суду від 06.11.2018 по справі № 539/3477/19 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, без підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_5 та суперечитиме її інтересам.
Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач не надав суду достатніх та належних доказів, які б вказували на його суттєве погіршення матеріального стану та матеріальну змогу сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду від 06.11.2018, тому у задоволенні позову в частині зменшення розміру аліментів слід відмовити.
Представник відповідача в відзиві на позовну заяву в частині звільнення від сплати аліментів за зазначений період просить суд застосувати строки позовної давності, з цих підстав суд зазначає, що відповідно до статті 20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, за винятком прямо передбачених Кодексом випадків. Серед цих винятків немає вимоги про звільнення від заборгованості за аліментами, тому суд не находить підстав для її застосування.
Щодо вимоги про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів за період з червня 2021 року по лютий 2022 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Згідно ч.3 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року суд у випадках, передбаченихст.197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.
З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти.
Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20).
Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22)).
Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. При цьому, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання аліментів з боку того з батьків, з ким стала проживати дитина на користь того з батьків з ким вона проживала.
Як встановлено в судовому засіданні відповідач підтвердила, що дитина проживала з батьком з вересня 2021 року по лютий 2022 р. в м. Києві. Коли дитина проживала з батьком, то вона перераховувала кошти на утримання дитини, але докази надати не може. З вересня по лютий перерахувала 30 000 грн. На той час аліменти з нього не брала, а у виконавчу просто писала розписки, що отримала від позивача аліменти, оскільки дитина була на утриманні у батька. Вона це робила, щоб у відповідача не зростав борг по аліментах. 
Тобто, відповідач частково погодилася, проте що їх спільний син мешкав з батьком в м.Києві та був на частковому його утримані, водночас не надала суду достатніх та належних доказів, перераховування кошти на утримання дитини нею.
Оскільки позивачем частково доведено, та не заперечується відповідачем, що неповнолітній син сторін ОСОБА_5 у період з вересня 2021 року по лютий 2022 р. проживав разом із позивачем ОСОБА_1 та перебував його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити частково вимоги позивача до відповідача та звільнити ОСОБА_1 від нарахованої заборгованості зі сплати аліментів за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року включно, яка нарахована на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 25 434 грн.
Докази, які були надані позивачем, а саме скріншоти з меседжів та аудіо запис, суд при прийняті рішення до уваги не бере, оскільки вони не стосуються предмету доказування.
У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 636,79 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від заборгованості зі сплати аліментів – задовільнити частково.
Звільнити ОСОБА_1 від нарахованої заборгованості зі сплати аліментів за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року включно, яка нарахована на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 25 434 (двадцять п`ять тисяч чотириста тридцять чотири) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 636 (шістсот тридцять шість) грн 79 коп.
В іншій частині позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя         Я.В.Просіна