ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
м. Київ

справа №320/48054/23
касаційне провадження № К/990/27995/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Аліменко В.О.; судді - Бєлова Л.В., Кучма А.Ю.)
у справі № 320/48054/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІТ-УКРАЇНА ПЛЮС»
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РІТ-УКРАЇНА ПЛЮС» (далі - ТОВ «РІТ-УКРАЇНА ПЛЮС»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві; відповідач; контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 червня 2023 року № 00420090702 та від 16 червня 2023 року № 00420122702.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 13 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовив повністю.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що: вимоги є однорідними відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ЦК України); існують взаємні вимоги, які підлягають зарахуванню; відсутні підстави для заборони зарахування згідно зі статті 602 ЦК України. Відтак, на переконання Київського окружного адміністративного суду, розглядувана сума заборгованості повинна бути визнана безповоротною фінансовою допомогою та включена платником до складу оподатковуваного доходу. 

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 25 березня 2025 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове - про задоволення позовних вимог. 

ГУ ДПС у м. Києві звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постановлені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 

При цьому в обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення саме судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, наголошує на тому, що заборгованість, щодо якої виник спір, є безповоротною фінансовою допомогою. 

Верховний Суд ухвалою від 25 серпня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві.

05 вересня 2025 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Переглядаючи фактично оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами з`ясовано, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «РІТ-УКРАЇНА ПЛЮС», за результатами якої складено акт від 31 травня 2023 року № 40736/26-15-07-02-06-03/43391710.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України), пунктів 5, 7 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, статті 4 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) з огляду на невключення до складу інших доходів суми отриманої та неповернутої допомоги, яка набула статусу безповоротної фінансової допомоги, в результаті чого занижено дохід, визначений за правилами бухгалтерського обліку, на 23321600,00 грн за перше півріччя 2021 року. 

Також контролюючий орган дійшов висновку про недотримання платником правил пункту 49.1, підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК України у зв`язку з неподанням ліквідаційної податкової звітності за перше півріччя 2021 року.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 16 червня 2023 року № 00420090702, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 4197888,00 грн за основним платежем та 1049472,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; від 16 червня 2023 року № 00420100702, згідно з яким визначено суму штрафу в розмірі 340,00 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття контролюючим органом названих актів індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що фінансовою допомогою є фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Судами з`ясовано, що між платником та Товариством з обмеженою відповідальністю «РІТ-УКРАЇНА» укладено договори поворотної фінансової допомоги зі строком повернення у 3 роки, за якими у позивача наявна кредиторська заборгованість станом на кінець періоду, який перевірявся: від 04 березня 2020 року № 05/2020/ФД у розмірі 865000,00 грн; від 12 березня 2020 року № 06/2020/ФД у розмірі 2000000,00 грн; від 19 березня 2020 року № 07/2020/ФД у розмірі 4051401,60 грн; від 02 грудня 2020 року № 12-2020/ФД у розмірі 4094600,00 грн. Загальна сума заборгованості складає 11011001,60 грн.

Кваліфікуючи розглядувану заборгованість як безповоротну фінансову допомогу та обґрунтовуючи обов`язок платника подати ліквідаційну податкову звітність за перше півріччя 2021 року, контролюючий орган посилався на факт відкриття ухвалою Господарського суду м. Києва від 31 травня 2021 року провадження у справі № 910/6555/21 про банкрутство позивача та встановлення до 30 червня 2021 року останнього терміну для заявлення вимог кредиторів. 

Судом апеляційної інстанції, у свою чергу, встановлено, що позивача визнано банкрутом лише постановою Господарського суду м. Києва від 26 січня 2022 року у справі № 910/6555/21.

Підпунктом 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом 49.18.4 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до частини першої статті 58 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру. Суд визначає строк, протягом якого ліквідатор зобов`язаний здійснити ліквідацію боржника. Цей строк не може перевищувати 12 місяців.

В рамках ліквідаційної процедури ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс (стаття 65 Кодексу України з процедур банкрутства), після затвердження яких суд постановляє ухвалу, що може бути підставою для закриття провадження у справі про банкрутство (пункт 7 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства).

Підпунктом 137.4.3 пункту 137.4 статті 137 ПК України передбачено, що якщо платник податку ліквідується, останнім податковим (звітним) періодом вважається період, на який припадає дата ліквідації.

Згідно з частиною першою статті 8, частиною третьою статті 13 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації, а звітним періодом підприємства, що ліквідується, є період з початку звітного року до дати прийняття рішення про його ліквідацію.

За правилами частини другої статті 104 ЦК України підприємство вважається ліквідованим лише після внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру.

Тобто, до моменту виключення підприємства з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань воно зобов`язане вести податковий та бухгалтерський облік, подавати податкову і фінансову звітність.

З огляду на викладене є цілком об`єктивним висновок суду апеляційної інстанції про те, що заборгованість позивача, що виникла перед Товариством з обмеженою відповідальністю «РІТ-УКРАЇНА», не набула статусу безповоротної фінансової допомоги в охоплений перевіркою період з 06 грудня 2019 року по 30 вересня 2021 року, що, відповідно, нівелює доводи відповідача про обов`язок платника відобразити розглядувану суму заборгованості у складі оподатковуваного доходу в першому півріччі 2021 року. Також Шостий апеляційний адміністративний суд правильно вказав, що позивач у розглядуваній ситуації не повинен був подавати ліквідаційну податкову звітність за перше півріччя 2021 року. 

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, а відтак Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  І. А. Гончарова

Судді  Р. Ф. Ханова

В. П. Юрченко