ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року
м. Київ
справа № 644/3369/23
провадження № 51-1065км26

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження № 62021170020000265 щодо  ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України)
Короткий зміст оскаржених судових рішень 
Індустріальний районний суд м. Харкова від 23 липня 2025 року задовольнив клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 і закрив кримінальне провадження № 62021170020000265 від 30 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України.
Прокурор, не погоджуючись із зазначеною вище ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її до суду апеляційної інстанції.
18 грудня 2025 року ухвалою Харківського апеляційного суду рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою особою в інтересах того, хто надав неправомірну вигоду, дій з використання наданого службового становища, вчиненому службою особою, яка займає відповідальне становище, повторно, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі та доповненнях до неї прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосовування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону, який підлягає застосуванню, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Указує на те, що апеляційний суд в порушення вимог статей 370, 419  КПК України не навів докладних мотивів та підстав залишення без задоволення доводів апеляційної скарги прокурора. Зокрема, прокурор зазначив, що ним в межах строку досудового розслідування, а саме 27 лютого 2022 року, були складені і направлені ОСОБА_6 та його захиснику поштовою службою «Кур`єрсько-поштового сервісу» повідомлення про завершення досудового розслідування. При цьому вважає, що це був на той момент єдиний доступний засіб зв`язку з підозрюваним і захисником, оскільки 27 лютого 2022 року російські збройні формування прорвали оборону м. Харкова та там велися бої за місто. Крім того, вказує, що суд першої інстанції, а в подальшому і апеляційний суд, не взяли до належної уваги рапорт слідчого про неодноразове здійснення викликів в інтернет месенджерах, телефонних дзвінків ОСОБА_6 . Тому, посилаючись на постанову об`єднаної палати від 24 жовтня 2022 року у справі № 216/4805/20, вважає, що проміжок часу з 28 лютого 2022 року по 29 травня 2023 року (дата ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування) не повинен включатися в строк досудового розслідування.
Також стверджує, що апеляційний суд взагалі залишив без належної оцінки доводи прокурора про невирішення судом першої інстанції долі речових доказів та арештованого під час досудового розслідування майна.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні прокурор підтримала подану касаційну скаргу.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження в касаційному суді
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла наступних висновків.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України.
Таким чином, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень у випадку, якщо вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК України тягне за собою скасування судового рішення.
Щодо доводів прокурора про порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України.
З матеріалів провадження слідує, що в апеляційній скарзі прокурор не погоджувався з ухвалою районного суду, оскільки суд дійшов, на його думку, помилкового висновку, що обвинувальний акт надійшов до суду поза межами строків досудового розслідування. При цьому цей суд неналежним чином дослідив письмові матеріали, надані прокурором, які підтверджують направлення обвинувального акту до суду у межах строку досудового розслідування.Просив скасувати ухвалу районного суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, мотивуючи своє рішення щодо неприйнятності доводів апеляційної скарги прокурора, фактично продублював ухвалу суду першої інстанції та погодився з висновком цього суду про те, що прокурором не надано жодного належного підтвердження здійснення поштового відправлення обвинувального акта у межах строку досудового розслідування.
Колегія суддів не погоджується та вважає такі висновки апеляційного суду передчасними, виходячи з наступних обґрунтувань.
Як убачається з судових рішень, суди в їх обґрунтування навели хронологію винесення органом досудового розслідування процесуальних рішень, а саме: 
- 08 серпня 2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
- 04 листопада 2021 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні продовжено до 6 місяців, а саме до 07 березня 2022 року.
- 27 лютого 2022 року прокурором у провадженні надано доручення слідчому на повідомлення підозрюваного про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.
Цього ж дня слідчим складено повідомлення про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів досудового розслідування та направлено ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_7 засобом зв`язку - «Кур`єрсько-поштовим сервісом».
Крім того, слідчим 10 та 24 березня 2022 року направлено повістки ОСОБА_6 та його адвокату тим же засобом зв`язку.
- 29 травня 2023 року стороною захисту здійснено доступ до матеріалів кримінального провадження, того ж дня прокурором затверджено обвинувальний акт, а 30 травня 2023 року його направлено для розгляду по суті до суду.
При цьому суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що прокурором не надано жодних належних доказів повідомлення 27 лютого, 10 і 24 березня 2022 року сторони захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів. З наданих прокурором як свідчення здійснення такого відправлення квитанціях не можливо встановити факт поштового відправлення ТУ ДБР у м. Полтаві, а також отримання його стороною захисту. Також прокурором не надано доказів на підтвердження здійснення викликів в інтернет месенджерах, телефонних дзвінках. Посилаючись на те, що оскільки фактичне отримання підозрюваним і його захисником повідомлень про завершення досудового розслідування відбулося 25 травня 2023 року, а обвинувальний акт було надіслано до суду 30 травня 2023 року, то на момент його складання, затвердження і скерування закінчився строк досудового розслідування.
Колегія суддів вважає такі висновки передчасними, виходячи з наступних обґрунтувань.
За змістом ч. 5 ст. 219 КПК (в редакції Закону України № 2201-IX від 14 квітня 2022 року), не включається у строки, передбачені цією статтею:
а) строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження;
б) строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу.
У постанові від 24 жовтня 2022 року у справі №216/4805/20 об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду зробила висновок, що відповідно до положень ч. 5 ст. 219 КК України не включається у строк досудового розслідування строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, який обраховується з наступного дня після направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування до моменту закінчення ознайомлення вказаних осіб з матеріалами досудового розслідування. 
У мотивувальній частині цієї постанови об`єднана палата більш детально пояснила свою позицію, зазначивши наступне:
«З урахуванням положень ч. 5 ст. 219 КПК України у строк досудового розслідування не включається період часу, починаючи з наступного дня після направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування до моменту закінчення ознайомлення вказаних осіб з матеріалами досудового розслідування. 
При цьому день направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, має рахуватися у строк досудового розслідування.
Той факт, що день повідомлення про завершення досудового розслідування та день фактичного надання доступу до матеріалів досудового розслідування можуть не співпадати, не свідчить про те, що строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування необхідно обраховувати з моменту фактичного надання доступу до таких матеріалів. Проміжок часу між цими днями не повинен включатися у строк досудового розслідування».
Так, суди не взяли до уваги дату повідомлення про завершення досудового розслідування, на якій наполягає прокурор, - 27 лютого 2022 року. 
За матеріалами провадження, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, зазначив, що надані судом докази не свідчать, що слідчий, користуючись послугами поштової служби «Кур`єрсько-поштового сервісу» ФОП ОСОБА_8 діяв максимально ефективно з метою дотримання змісту та форми кримінального провадження. При цьому суди вказали, що надані квитанції не містять всіх передбачених законами даних. Водночас, на переконання колегії суддів, суди попередніх інстанцій хоч і послались, проте належним чином не врахували, що станом на 27 лютого 2022 року російські збройні формування прорвали оборону м. Харкова і на той момент єдиний доступний засіб зв`язку з підозрюваним і захисником була поштова служба «Кур`єрсько-поштового сервісу».
Оцінюючи доводи касаційної скарги прокурора в цій частині, Верховний Суд враховує, що 24 лютого 2022 року розпочалося широкомасштабне вторгнення російської федерації в України, в тому числі в напрямку Харкова. Це звичайно не могло не вплинути на діяльність правоохоронних органів та в цілому на можливість належного виконання своїх процесуальних обов`язків всіма учасниками кримінального провадження. Отже ці обставини, зазвичай, необхідно враховувати в подібних ситуаціях (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/4608/22 та постанова Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 373/594/22) та надавати їм належну оцінку в кожному конкретному випадку, що не було зроблено судами першої та у подальшому і апеляційної інстанцій у даному кримінальному провадженні.
Крім того, прокурор, відстоюючи свою позицію про те, що ним було вчинено всі можливі дії щодо вчасного повідомлення ОСОБА_6 та його захисника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, до суду касаційної інстанції надав відомості про те, що ОСОБА_6 не перебував на території міста Харкова упродовж 2022 - 2023 років, тобто за місцем свого проживання. Також прокурором було надано суду відповідь на його запит ФОП ОСОБА_9 , в якому повідомлено, що ця фізична особа - підприємець є оператором поштово-кур`єрського зв`язку, зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі операторів поштового зв`язку та дійсно отримував на виконання замовлення поштові відправлення, вказані у запиті, кур`єр приходив за вказаними адресами, але у зв`язку з тим, що з дому ніхто не вийшов, пакети не було вручено.
Однак у зв`язку з тим, що з`ясування обставин щодо своєчасності повідомлення сторони захисту про завершення досудового розслідування є суттєвим і залежно від установленого вимагає оцінки доказів про вчинення чи невчинення зазначених процесуальних дій, суд касаційної інстанції позбавлений можливості вирішити це питання з огляду на положення ст. 433 КПК України.
Водночас суд апеляційної інстанції є судом факту та права і в межах своїх повноважень має можливість безпосередньо досліджувати фактичні обставини, докази та надавати їм власну оцінку. 
Також, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, наводячи своє тлумачення, неправомірно відхилив посилання прокурора на правову позицію об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловлену у постанові від 17 лютого 2025 року (справа № 283/1638/23), де зазначено, що суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні, з метою вирішення клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, має право дослідити додані до клопотання процесуальні документи, в тому числі рішення слідчого, прокурора, слідчого судді. 
При цьому, за наявності вмотивованих заперечень учасників провадження, перевірка обґрунтованості і достовірності інформації з таких процесуальних документів здійснюється судом під час судового розгляду.
На наявність таких вмотивованих заперечень в підготовчому засіданні посилався прокурор, що було повністю проігноровано судом першої інстанції. Вказане залишив поза увагою і апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги прокурора.
Окремо колегія судів зазначає, що апеляційний суд взагалі не звернув уваги на доводи прокурора про невирішення судом першої інстанції долі речових доказів.
Отже, колегія судів, підсумовуючи наведене, вважає, що апеляційний суд в порушення вимог ст. 419 КПК України, хоч і виклав доводи апеляційної скарги прокурора, проте всесторонньо не перевірив доводи скарги про направлення стороні захисту повідомлення про завершення досудового розслідування 27 лютого 2022 року засобами кур`єрського зв`язку та в межах строку досудового розслідування.
Таким чином, апеляційний суд не пересвідчився в необґрунтованості аргументів сторони обвинувачення, не дав відповідей на них та не спростував їх належним чином, не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано безпідставною, тоді як формальний підхід до розгляду аргументів сторони обвинувачення є недопустимим, їхнє спростування повинно бути переконливим із наведенням доказів, оцінка яких відповідає ст. 94 КПК України.
Допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що зі свого боку в цьому конкретному випадку, враховуючи визначені законом повноваження суду касаційної інстанції, позбавляє можливості перевірити в касаційному порядку правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, а також правової оцінки обставин, оскільки вони не були предметом процесуальної перевірки в суді апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи скарги і ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3