справа № 378/878/24
головуючий у суді І інстанції Гуртовенко Р.В.
провадження № 22-ц/824/1934/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

20 травня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участі секретаря судового засідання Григоренко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Зубка Ігоря Миколайовича на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 серпня 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житлового приміщення, - 
в с т а н о в и в :
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Ставищенського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд: розірвати договір найму житлового приміщення від 17 вересня 2019 року між ним та ОСОБА_2 .
Позов обґрунтовано тим, що 17 вересня 2019 року відповідно до умов договору найму житлового приміщення ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 житловий будинок для її постійного проживання разом з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . До ухвалення рішення у справі № 378/70/19 про розірвання шлюбу, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягнуто згоди, що діти будуть жити e будинку разом з матір`ю, де вони мешкали раніше, батько буде проживати окремо, але матиме можливість спілкуватись та виховувати дітей, проводити необмежений час з дітьми та колишньою дружиною у своєму домі, у тому числі відмічати разом сім`єю дні народження, свята тощо. 
Позивач у письмовій формі повідомив ОСОБА_2 , що він має намір з квітня 2022 року використовувати житловий дім для проживання зі своєю сім`єю, а остання проживає разом з іншим чоловіком з іншої сім`ї, тобто домовленості, які були досягнути раніше між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо проживання дітей разом з матір`ю у житловому будинку не можуть бути виконані.
20 вересня 2022 року ухвалою суду у справі № 378/137/22 заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житлового приміщення та виселення з будинку без надання іншого житла залишено без розгляду.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року у справі № 378/137/22 за ОСОБА_2 визнано право власності на частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 , загальною площею 103,7 кв.м. 
Постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2023 року по справі № 378/137/22 рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року у справі № 378/137/22 залишено без змін. 
24 квітня 2023 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження у цій справі, наразі справа № 378/137/22 не розглянута у суді касаційної інстанції.

З метою досудового врегулювання питання припинення договору найму житлового приміщення від 17 вересня 2019 року, позивач звернувся письмово до ОСОБА_2 з попередженням про розірвання договору найму житлового приміщення від 17 вересня 2019 року.
ОСОБА_2 не оформила документи та не здійснила будь-яких дій, які були узгоджені ними особисто у липні 2024 року.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 04 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у пункті 1.2. договору найму житлового приміщення зазначено, що за цим договором надається наступне житлове приміщення: житловий будинок, проте, не зазначено істотну умову договору - який саме житловий будинок надається в найм та його точна адреса, що дозволяє чітко ідентифікувати об`єкт найму. 
Оскільки у договорі найму житлового приміщення не зазначено його предмет (конкретний житловий будинок), суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договір найму житлового приміщення є недійсним і не створює юридичних наслідків, а тому вимога про його розірвання не підлягає задоволенню.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Зубко І.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 серпня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач має сумніви у об`єктивності та неупередженості судді Ставищенського районного суду Київської області Марущак Н.М. та судді Ставищенського районного суду Київської області Гуртовенко Р.В. при розгляді указаної цивільної справи, оскільки ці судді у 2022 році розглядали цивільну справу №378/137/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житлового приміщення від 17 вересня 2019 року.
ОСОБА_1 заявлявся відвід указаним суддям (рішення № 104983111 від 29 червня 2022 року у справі № 378/137/22, рішення № 106588484 від 04 жовтня 2022 року у справі № 378/137/22, рішення № 122699319 від 31 жовтня 2024 року по справі № 378/878/24, рішення № 122763679 від 04листопада 2024 року по справі № 378/878/24, рішення № 127505509 від 21 травня 2025 року у справі № 378/878/24).
Вказує, що з 22 жовтня 2024 року по 21 травня 2025 року при розгляді Ставищенським районним судом Київської області позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житлового приміщення, суддя Ставищенського районного суду Київської області Гуртовенко Р.В. у справі №378/878/24 у підготовчому провадженні розглядав виключно питання перенесення судових засідань на іншу дату, продовження строку розгляду справи, відводу судді, роз`яснення рішення, зупинення провадження у справі тощо, та не розглядав предмет спору, предмет договору, ігнорував заяви і клопотання сторони позивача по справі, та не здійснював інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

З 22 жовтня 2024 року по 21 травня 2025 року при розгляді Ставищенським районним судом Київської області у підготовчому провадженні окрім документів, які додані до позову, інші матеріали не збиралися, а суд на порушення вимог статті 12 ЦПК України не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України.

Судом першої інстанції оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволені позову та зазначено, що у договорі найму житлового приміщення не зазначено істотну умову договору - який саме житловий будинок надається в найм та його точна адреса, що позбавляє суд можливості встановити предмет договору.

Вказує, що суду першої інстанції відома інформація, яка надає можливість встановити не тільки предмет договору, а і встановити правовідносини сторін договору найму, який саме житловий будинок передавався у найм у 2019 році та який використовується відповідачкою наразі, його точна адреса.
Матеріалами справи, поясненнями сторін, рішеннями Ставищенського районного суду Київської області у справах № 378/137/22 та № 378/878/24 при розгляді позову про розірвання договору найму житлового приміщення, встановлено який саме житловий будинок надається у найм та його точна адреса, що дозволяє чітко ідентифікувати об`єкт найму, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість встановити предмет договору.
У тексті оскаржуваного рішення наявне посилання на заяву сторони відповідача, яка відсутня у матеріалах справи №378/878/24, а вимоги, які вказані у клопотанні представника відповідача адвоката Поліщук P.A. від 04 липня 2025 року (т.2 а.с. 170-171), не досліджувалися у судовому засіданні (протоколи судових засідань від 04 червня 2025 року та 04 липня 2025 року у справі № 378/878/24).
Зазначає, що позивач неодноразово з різних підстав заявляв відвід складу суду, який ухвалював судові рішення у справі № 378/878/24, та обґрунтовує апеляційну скаргу такою підставою.
Протокол судового засідання в режимі конференції №4637935 від 04 червня 2025 року Ставищенського районного суду Київської області у справі № 378/878/24 та протокол судового засідання в режимі конференції № 4796682 від 04 липня 2025 року Ставищенського районного суду Київської області по справі № 378/878/24 містять зауваження представника позивача про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи № 378/878/24, та посилання щодо порушення суддею Ставищенського районного суду Київської області Гуртовенко Р.В. вимог статей ЦПК України, внесення у протокол судових засідань недостовірної інформації, не надання головуючим суддею представнику позивача можливості брати участь у дослідженні обставин справи та перевірки їх доказами.
Вказує, що суд першої інстанції не розглядав вимоги про визнання договору найму житлового приміщення від 17 вересня 2019 року недійсним, однак встановив, що договір є недійсним, хоча така позовна вимога не була заявлена.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Зубко І.М. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Апеляційний суд виходить з того, що якщо учасники судового процесу не з`явилися у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. 
Виходячи з норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, вимог пункту 11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26 липня 2003 року зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 28 лютого 2019 року у справі № 378/70/19, яке набрало законної сили 02 квітня 2019 року (т. 1 а.с. 16-17, 18-19).
Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Розкішнянської сільської ради 03 лютого 2009 року, вбачається, що за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстровано житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 , загальною площею 130,7 кв.м., житловою 77,7 кв.м. (т. 1 а.с. 21-22).
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року у справі № 378/137/22 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 154-159). 
Постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2023 року у справі № 378/137/22 рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 рок у справі № 378/137/22 залишено без змін (т. 1 а.с. 160-166).
Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 378/137/22 (а.с. 167-169 т. 1)
17 вересня 2019 року між ОСОБА_1 (наймодавець) та ОСОБА_2 (наймач) укладений договір найму житлового приміщення (а.с. 20 т. 1).
Пунктом 1.1 цього договору визначено, що за цим договором найму наймодавець зобов`язується надати наймачеві у володіння й користування вільне ізольоване житлове приміщення, придатне для постійного проживання в ньому без оплати.
За цим договором надається наступне житлове приміщення: житловий будинок, іменоване надалі «приміщення» (пункт 1.2 договору).
Відповідно до дійсного договору, крім наймача у приміщенні будуть постійно проживати наступні громадяни: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (пункт 1.3 договору).

Пунктом 2.1 договору визначено, що наймодавець зобов`язується:
передати наймачеві вільне приміщення у стані, придатному для проживання;
здійснювати належну експлуатацію житлового будинку, у якому перебуває здане в наймання приміщення, надавати або забезпечувати надання наймачеві за плату необхідних комунальних послуг, забезпечувати проведення ремонту спільного майна багатоквартирного будинку і пристроїв для надання комунальних послуг, що перебувають у приміщенні.
Наймач зобов`язується:
використати приміщення тільки для проживання, забезпечувати схоронність приміщення й підтримувати його в належному стані;
самостійно вносити комунальні платежі (пункт 2.2 договору).
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання, укладений у двох екземплярах (пункт 3.1 договору).
Відповідно до копії довідки про склад сім`ї від 23 вересня 2019 року, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 45).

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору найму житлового приміщення, ОСОБА_1 посилався на те, що 17 вересня 2024 року після спливу п`ятирічного строку дії договору найму житлового приміщення від 17 вересня 2019 року він письмово звернувся до відповідачки з попередженням про розірвання договору найму житлового приміщення.
Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Договір найму житла укладається у письмовій формі (частина 1 статті 811 ЦК України).
Частиною 1 статті 821 ЦК України передбачено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. 
Частиною 1 статті 822 ЦК України визначено, що у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. 
Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк.
Згідно з частиною 3 статті 168 ЖК України договір найму житлового приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо житлове приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.
Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою склалися договірні відносини з приводу найму житла.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 разом з двома дітьми проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними у матеріалах справи документами щодо оформлення субсидії, деклараціями особи, уповноваженої на виконання функцій держави, довідкою про склад сім`ї (а.с. 30-53 т. 1).
Зі змісту договору найму житлового приміщення від 17 вересня 2019 року, укладеного між сторонами, вбачається, що його умовами строк не визначений.
Частиною 1 статті 822 ЦК України визначено, що головною умовою для розірвання договору найму житла є попередження наймачів про відмову від укладення договору на новий строк не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла.

Оскільки між сторонами існували договірні відносини, то позивач мав порушити питання про розірвання договору найму житлового приміщення у досудовому порядку, письмово попередивши відповідачку про це за три місяці, що узгоджується з приписами статті 822 ЦК України та статті 168 ЖК України. 
У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що направлення ним на адресу відповідачки письмового попередження про розірвання договору - підтверджується квитанцією від 31 липня 2024 року (а.с. 6 т. 1).
Так, у матеріалах справи наявне підтвердження надання (надсилання) поштового відправлення Пошти Польщі , у якому зазначено, що надавачем є ОСОБА_1 , а отримувачем - ОСОБА_2 , дата на штампі 31 липня 2024 року (а.с. 131 т. 2).
Однак, до указаної поштової квитанції від 31 липня 2024 року позивачем не додано доказів того, що саме направляв позивач на адресу відповідачки (опис вкладення) та власне самого письмового попередження про розірвання договору.
Крім того, умова про направлення попередження не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла, який сплив 17 вересня 2024 року, свідчить про те, що таке попередження мало бути направлене не пізніше 17 червня 2024 року, а не 31 липня 2024 року.
Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами дотримання головної умови для розірвання договору найму житла, передбаченої частиною 1 статті 822 ЦК України, а саме попередження наймача (відповідача) про відмову від укладення договору на новий строк не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла.
Враховуючи указані обставини, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про розірвання договору найму житлового приміщення.

Представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не розглядав вимоги про визнання договору найму житлового приміщення від 17 вересня 2019 року недійсним, однак встановив, що договір є недійсним, хоча така позовна вимога не була заявлена.

Так, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову про розірвання договору у зв`язку з тим, що оспорюваний договір є недійсним, оскільки його умовами не визначено його предмет (конкретний житловий будинок).
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Однак, відмовляючи у задоволенні позову з цих підстав, судом першої інстанції залишено поза увагою, що вимогу про визнання договору недійсним заявлено не було, сторонами не заперечувалося, що договір найму житлового приміщення стосувався саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та виконувався сторонами, а отже відносно такого договору не спростована презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України. Крім того, позивачем заявлено вимогу саме про розірвання договору, а частиною 1 статті 236 ЦК України визначено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Посилання апеляційної скарги на те, що справа розглянута судом, якому неодноразово було заявлено відвід, а позивач не довіряв цьому складу суду, оскільки вони вже розглядали справу №378/137/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житлового приміщення, є безпідставними, оскільки ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 04 листопада 2024 року заявлений відвід був розглянутий та в його задоволенні відмовлено з належним обґрунтуванням.
Заперечення на відповідне процесуальне рішення, яке не підлягає окремому оскарженню, можуть бути включені відповідачем до апеляційної скарги, у разі її подання за результатом розгляду справи по суті. Будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів, або посилань на такі докази, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у її неупередженості чи об`єктивності при розгляді даної справи, у матеріалах справи та в обґрунтуванні заяви про відвід - немає.

З огляду на встановлене, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що справу розглянуто неналежним складом суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог про розірвання договору найму житлового приміщення у зв`язку із недійсністю такого договору, а тому рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 серпня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із ненаданням позивачем доказів виконання ним умов для розірвання договору за закінченням його строку, передбачених частиною 1 статті 822 ЦК України.
Оскільки, судове рішення про відмову у задоволенні позову скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зубка Ігоря Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 серпня 2025 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житлового приміщення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 22 червня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська