П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7719/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Ганна Валеріївна 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
08 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області) на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області) про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області про застосування адміністративно - господарського штрафу №089413 від 11.03.2025.
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 21.10.2025 позов задовольнив.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.01.2025 посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №116619 від 15.01.2025, відповідно якого 15.01.2025 на автодорозі М-19 541 км. МАПП «Порубне» перевірено транспортний засіб марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 та напівпричіп марки KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_3 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 , який належить позивачу - ОСОБА_1 .
Згідно вказаного акту під час перевірки виявлено порушення: «під час міжнародних перевезень вантажів за маршрутом «Туреччина – Україна» перевізник не забезпечив водія документами, передбаченими ст.53 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме сертифікатом відповідності транспортного засобу та причепу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки», у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» «абз. 6.ч.1 виконання міжнародних перевезень вантажів без документів, перелік яких визначений ст..63 цього Закону: сертифікати відповідності т/з та причепа вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки».
На підставі акту №116619 від 15.01.2025, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт відносно позивача, 11.03.2025 Відділом державного нагляду (контролю) у Житомирській області винесено постанову № 089413 про застосування адміністративно-господарський штрафу до ОСОБА_1 у сумі 34000,00 грн. за порушення вимог ст. 53 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Не погоджуючись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII «Про дорожній рух», частинами першою та другою статті 29 якого визначено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
Статтею 49 Закону №2344-III (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі); дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Згідно з абзацом 6 частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених ст.53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 1 Закону № 2344-III за міжнародним перевезенням визнається перевезення вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.
Організацію міжнародних перевезень вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень регламентує стаття 53 цього Закону), за правилами якої до міжнародних перевезень пасажирів та небезпечних вантажів допускаються резиденти України, які мають досвід роботи на внутрішніх перевезеннях на договірних умовах не менше ніж три роки.
При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі також суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі -Порядок № 1567).
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що здійснення міжнародних вантажних перевезень здійснюється за наявності, зокрема, сертифікату відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Як встановлено судом першої інстанції з акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від №116619 від 15.01.2025, водієм позивача виконувалося міжнародне вантажне перевезення без сертифікатів відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких здійснюється перевезення.
Як стверджує позивач у позові, сертифікати відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення були чинними на момент проведення перевірки та надавалися водієм посадовим особам відповідача під час рейдової перевірки 15.01.2025, однак не були взяті до уваги.
Разом з тим, відповідачем не заперечується, що позивач з`явився на розгляд справи про правопорушення 25.02.2025 і надав сертифікати відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки від 03.01.2025 №D34795UA та №UA-007256.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відповідач під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен був з`ясувати достовірні відомості та взяти до уваги сертифікати відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки від 03.01.2025 №D34795UA та №UA-007256.
При цьому, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що 15.01.2025 у позивача як автомобільного перевірника на час здійснення міжнародних перевезення вантажів за маршрутом Україна - Туреччина не було сертифікатів відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки, та, відповідно, не доведено факт непред`явлення водієм ОСОБА_2 копій вказаних сертифікатів, а тому позивач не може нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт без доведеної вини.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції приходить до обґрунтованого висновку, що приймаючи оскаржувану постанову відповідач неправильно кваліфікував відсутність сертифікатів відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, як порушення позивачем вимог ст. ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки позивачем надано сертифікати відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки під час розгляду адміністративної справи.
Колегія суддів враховує, що позовній заяву було зазначено, що на момент зупинки були та є в наявності сертифікати відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки №D34795UA від 03.01.2025 на транспортний засіб марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 та № НОМЕР_5 від 31.12.2024 на причеп марки KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Підтвердженням цього є відеозапис з портативного відеореєстратора посадової особи Укртрансбезпеки (файл 20250115115553MEDIA_ID9), на якому водій заявляє, що сертифікат наявний і він може це підтвердити, проте інспектором все одно було складено акт за відсутність такого документу і одночасно роз`яснено, що під час розгляду справи автомобільний перевізник зможе надати підтверджуючий документ, який має однакову юридичну силу як і під час перевірки.
Зазначені доводи відповідачем не спростовано. При цьому, твердження відповідача щодо не надання відповідних сертифікатів на момент перевірки жодним доказом не доведено.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області) залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.