КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
Іменем України
Справа №133/841/26

11.06.2026 м. Козятин
Козятинський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Демянової Ж.М.
за участю: секретаря судового засідання Бірюкової Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Медик Людмили Олександрівни до Глуховецької об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання недійсним частково та скасування рішення Жежелівської сільської ради,-

встановив:
До Козятинського міськрайонного суду Вінницької області 13.03.2026 надійшла дана позовна заява. 
Короткий зміст позиції сторін
30 грудня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбала у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначений договір посвідчено 30 грудня 2004 року приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2086. Право власності на житловий будинок зареєстровано 27 січня 2005 року в Козятинському відділі Вінницького обласного бюро технічної інвентаризації за № 128.
У грудні 2025 року позивач, маючи намір оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований належний їй житловий будинок, дізналася, що згідно з відомостями Національної кадастрової системи земельна ділянка площею 0,2427 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .
Як вбачається з рішення 6 сесії Жежелівської сільської ради Козятинського району Вінницької області 5 скликання від 09 серпня 2006 року, ОСОБА_2 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2427 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за вищевказаною адресою, а також вирішено видати їй державний акт на право приватної власності на землю.
У подальшому на підставі технічної документації із землеустрою земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 0521481800:01:004:0056.
26 лютого 2010 року ОСОБА_2 отримала державний акт серії ЯА № 814536 на право власності на земельну ділянку площею 0,2427 га з кадастровим номером 0521481800:01:004:0056, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
Позивач зазначає, що після придбання житлового будинку фактично користується земельною ділянкою, на якій він розташований, однак через оформлення права власності на земельну ділянку на ім`я попереднього власника будинку та смерть останньої позбавлена можливості врегулювати питання переходу права на земельну ділянку в позасудовому порядку.
На думку позивача, зазначені обставини свідчать про порушення її прав як власника житлового будинку та є підставою для їх судового захисту.
Відповідач, Глуховецька селищна рада, 04.06.2026 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності його представника в порядку письмового провадження.
У поданій заяві відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.
Третя особа пояснення у справі не надала.

Процедура судового розгляду
Ухвалою суду від 14.04.2026 відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в загальному позовному порядку.
Від представника позивача, адвоката Медик Л.О., надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, долучення доказів до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 13.05.2026 підготовче провадження у справі закрито. Призначено судовий розгляд по суті.
До суду 04.06.2026 представник Глуховецької селищної ради подав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності його представника в порядку письмового провадження. У поданій заяві відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.
До суду 11.06.2026 від представника позивача, адвоката Медик Л.О., надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Судом ухвалено розглядати справу без участі даних учасників провадження, зважаючи на подані ними заяви. В справі достатньо даних для прийняття законного та обґрунтованого рішення за відсутності сторін та третіх осіб.
Фіксація судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено такі обставини.
30 грудня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбала у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначений договір посвідчений 30.12.2004 приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2086, що підтверджується копією договору купівлі-продажу серії ВВТ № 689633 від 30.12.2004.
Право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок зареєстровано 27.01.2005 Козятинським відділом Вінницького обласного бюро технічної інвентаризації за № 128, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 650382 від 20.01.2005.
Згідно з відомостями Національної кадастрової системи земельна ділянка площею 0,2427 га, цільове призначення якої – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0521481800:01:004:0056, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .
Як вбачається з рішення 6 сесії Жежелівської сільської ради Козятинського району Вінницької області 5 скликання від 09.08.2006, ОСОБА_2 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2427 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та вирішено видати їй державний акт на право приватної власності на землю.
У подальшому на підставі технічної документації із землеустрою зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 0521481800:01:004:0056.
26 лютого 2010 року ОСОБА_2 отримала державний акт серії ЯА № 814536 на право власності на земельну ділянку площею 0,2427 га, кадастровий номер 0521481800:01:004:0056, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданим 11.02.2025 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції.
Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 84025971 від 30.01.2026 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.
Таким чином, судом установлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як право власності на земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, після відчуження будинку залишилося зареєстрованим за попереднім власником – ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зміст спірних правовідносин становлять правовідносини щодо переходу права на земельну ділянку у зв`язку з набуттям права власності на розташований на ній житловий будинок, а також визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування належного йому об`єкта нерухомого майна.

Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтями 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює обставини, що мають значення для справи, а належними є ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд не вправі збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, зокрема, є визнання незаконними рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування та відновлення становища, яке існувало до порушення права.
Згідно зі статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий суд та ефективний засіб юридичного захисту. Це означає реальну можливість звернення до суду з вимогою, яка є адекватною способу порушення права, а також обов`язок держави забезпечити дієвий механізм його відновлення.
Суд зазначає, що спір у даній справі має приватно-правовий характер, оскільки безпосередньо пов`язаний із захистом речового права позивача на земельну ділянку, необхідну для обслуговування належного йому об`єкта нерухомого майна. 
Такий підхід відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.12.2019 у справі № 823/588/16, відповідно до якої спори щодо набуття та реалізації права на земельну ділянку, пов`язані з правом власності на об`єкт нерухомості, є приватноправовими.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право власності є непорушним. Згідно зі статтями 316, 317, 319 ЦК України воно є абсолютним речовим правом, зміст якого становлять правомочності володіння, користування та розпорядження майном. Держава гарантує рівний захист прав усіх власників та забезпечує їх ефективний судовий захист від будь-яких порушень.
Відповідно до статті 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинене виключно за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Оцінюючи характер спірних правовідносин, суд враховує, що вони виникли у зв`язку з відчуженням житлового будинку у 2004 році та подальшим оформленням права власності на земельну ділянку у 2009–2010 роках, у зв`язку з чим застосуванню підлягають норми матеріального права у редакції, чинній на відповідні періоди, з урахуванням їх системного зв`язку та правової еволюції.
Так, частина перша статті 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на 11.01.2005) передбачала можливість переходу права на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду.
У подальшій редакції статті 120 Земельного кодексу України (чинній станом на 03.02.2009) закріплено імперативний принцип, відповідно до якого до особи, яка набуває право власності на житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, у розмірах, необхідних для його обслуговування, без зміни її цільового призначення.
Аналогічний за змістом правовий підхід закріплено у частині першій статті 377 ЦК України, яка передбачає перехід до набувача нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій воно розташоване, у межах, необхідних для його обслуговування.
Таким чином, із наведених норм права вбачається, що законодавцем закріплено принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого особа, яка набула право власності на житловий будинок, одночасно набуває і право на земельну ділянку, необхідну для його обслуговування.
Зазначений принцип неодноразово був предметом правового аналізу Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, які виходили з того, що земельна ділянка слідує за об`єктом нерухомості, розміщеним на ній, якщо інше прямо не встановлено законом або договором.
Судом установлено, що ще 30.12.2004 ОСОБА_2 відчужила на користь ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас після відчуження житлового будинку ОСОБА_2 у 2006 році набула право власності на земельну ділянку, на якій розташований уже відчужений нею житловий будинок, а у 2010 році отримала державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку.
Отже, на момент оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 вже не була власником житлового будинку, для обслуговування якого така земельна ділянка надавалася.
З матеріалів справи також убачається, що після придбання житлового будинку позивач фактично користується як самим будинком, так і земельною ділянкою, на якій він розташований, однак через оформлення права власності на земельну ділянку за попереднім власником та подальшу смерть останньої не має можливості реалізувати своє право на оформлення права власності на земельну ділянку в позасудовому порядку.
При цьому спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, відомості про осіб, які прийняли спадщину після її смерті, відсутні.
З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що право позивача як власника житлового будинку на оформлення права власності на земельну ділянку, необхідну для його обслуговування, підлягає судовому захисту.
Враховуючи, що земельна ділянка площею 0,2427 га, кадастровий номер 0521481800:01:004:0056, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, фактично обслуговує належний позивачу житловий будинок, а право власності на будинок виникло у позивача раніше, ніж було оформлено право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Крім того, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, відповідно до яких принцип superficies solo cedit (збудоване на землі слідує за нею) є проявом загального принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. 
Зазначений принцип, хоча прямо і не закріплений у законі в узагальненій формі, випливає зі змісту статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України.
Аналогічні правові висновки містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 689/26/17, де наголошено, що перехід права власності на об`єкт нерухомості зумовлює перехід права на земельну ділянку, на якій він розташований, у межах, необхідних для його обслуговування.
У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2824цс15 зазначено, що державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, який посвідчує право власності, а тому у спорах щодо права на земельні ділянки належним способом захисту може бути як визнання незаконним рішення органу, на підставі якого видано такий акт, так і визнання недійсним самого державного акта як способу відновлення порушеного права.
Відповідно до статті 155 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час вирішення спору), у разі видання органом місцевого самоврядування акта, який порушує права особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, такий акт підлягає визнанню недійсним.
Таким чином, рішення 6 сесії Жежелівської сільської ради Козятинського району Вінницької області 5 скликання від 09.08.2006 року в частині безоплатної передачі у приватну власність спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є таким, що прийняте з порушенням вимог земельного законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню незаконним та скасуванню.
Оцінюючи наведені обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що ефективним та належним способом захисту порушеного права позивача є визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , а також визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі такого рішення, що у свою чергу є підставою для припинення зареєстрованого права власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку.
Докази, надані позивачем на підтвердження викладених у позові обставин, у тому числі щодо його права власності на житловий будинок житлового будинку за місцем знаходження спірної земельної ділянки, суд вважає належними, достатніми та допустимими. Такі докази у своєму логічному взаємозв`язку дозволяють суду зробити висновок про законність та обґрунтованість його вимог та про ефективність обраного позивачем способу захисту його права власності на належну йому земельну ділянку. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат
Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат, а тому судовий збір, понесений ним, не стягується.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 19, 60, 79-81, 174, 235, 247, 258-259, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
ухвалив :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області, третя особа – Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, припинення права власності – задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати рішення 6 сесії 5 скликання Жежелівської сільської ради Козятинського (нині Хмільницького) району Вінницької області від 09.08.2006 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою та внесення змін до рішення 6 сесії 22 скликання від 30.11.1995 року про передачу земельної ділянки у приватну власність» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2472 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 814536 від 26.02.2010 року, виданий ОСОБА_2 на підставі зазначеного рішення, на земельну ділянку площею 0,2472 га, кадастровий номер 0521481800:01:004:0056, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2472 га, кадастровий номер 0521481800:01:004:0056, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Учасники справи:
Позивач: - ОСОБА_1 , но ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований та попроживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , 
Відповідач: Глуховецька об`єднана територіальна громада Хмільницького району Вінницької області, що знаходиться за адресою: 22130, Вінницька область, Хмільницький район, смт. Глухівці, вул. Шкільна буд 41, Код ЄДРПОУ: 04328200 
Третя особа: Головне управління Держгекастру у Вінницькій області Код ЄДРПОУ 397675478
21000, м. Вінниця, вул. Келецька, 63 
Повний текст судового рішення виготовлено 15.06.2026.

Суддя        Жанна ДЕМ`ЯНОВА