УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 695/2898/15-ц
провадження № 61-5372ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Космина Володимир Михайлович, на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 19 березня 2026 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 травня 
2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 940 896, 56 грн. 
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Космина В. М. звернувся до суду із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області та перегляд вказаного заочного рішення.
В обґрунтування вказаного клопотання вказує, що про існування заочного рішення відповідач не знала та лише 21 жовтня 2025 року представник заявника ознайомився з матеріалами цивільної справи та отримав повний текст судового рішення. Як убачається з матеріалів справи, поштовим документом підтверджується, що ОСОБА_1 отримала повний текст заочного рішення 04 червня 2016 року, проте вона у цей час перебувала за кордоном, за місцем проживання ніхто не проживав. Тому відповідач не могла знати про розгляд справи і належним чином повідомлена не була.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 
від 12 грудня 2025 року, яка залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 19 березня 2026 року, заяву про перегляд заочного рішення суду залишено без розгляду.
Суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачу ОСОБА_1 було достовірно відомо про існування заочного рішення суду від 23 травня 2016 року та будь-яких дій, пов`язаних з реалізацією можливості перегляду даного рішення в установленому процесуальним законом порядку, вона не вчиняла. При цьому, підстави вважати обставини, які сторона відповідача зазначає в заяві про поновлення строку на звернення до суду, поважними причинами пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, в суду відсутні, оскільки таке заочне рішення було вручене в передбаченому законом порядку за місцем підтвердженої реєстрації відповідача, що в розумінні вимог процесуального закону розцінюється як належне повідомлення. 
21 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Космина В. В. через підсистему «Електронний Суд» направив до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду 
від 19 березня 2026 року.
У касаційній скарзі представник заявника просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не врахували те, що заявник не отримувала повний текст заочного рішення та в момент коли його направляли засобами поштового зв`язку, остання перебувала за межами України. Крім цього, вважає, що суди не дослідили зібрані докази у справі, зокрема зворотне повідомлення, відповідно до якого заявник нібито отримав повний текст рішення, разом з тим, представник заявника вважає, що підпис особи, яка отримала вказане судове рішення відрізняється від підпису заявника.
Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформував сталу практику, відповідно до якої національні суди пріоритетність мають надавати дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національні суди мають забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.
У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Крім цього, оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Отже, Велика Палата Верховного Суду констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У випадку пропуску строку на подання процесуальних документів є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами). 
Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
При вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із тривалістю строку, який пропущено, поведінкою сторони протягом цього строку та діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Відповідач ОСОБА_1 отримала копію заочного рішення 04 червня 
2016 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 . Проте, звернулася до суду із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення суду від 23 травня 2016 року лише 11 листопада 2025 року.
Крім цього, як встановили суди, з матеріалів справи вбачається, що 
07 лютого 2018 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області здійснено процесуальне правонаступництво ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 у ВП № НОМЕР_1. Копія ухвали надіслана відповідачу, яку вона отримала 02 березня 2018 року за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .
27 червня 2023 року приватним виконавцем Недоступом Д. М. за заявою про примусове виконання на підставі виконавчого листа № 695/2898/15-ц, виданого 22 серпня 2016 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, стягувачем за яким є ТОВ «ФК «Форінт», а боржником - ОСОБА_1 .
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 
від 19 вересня 2024 року в справі №695/2898/15-ц було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань за судовим рішенням від 23 травня 2016 року у справі №695/2898/15-ц.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року у справі №695/2898/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2024 року - без змін.
У вказаній постанові апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 було достеменно відомо щонайменше з 2017 року про наявність рішення суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідно до постанови від 20 березня 2017 року за виконавчим провадженням НОМЕР_3 здійснювалось утримання з її пенсії, що підтверджується листом Пенсійного фонду України від 22 червня 
2023 року. 
Також постановою Черкаського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року у справі №695/2898/15-ц встановлені обставини отримання у межах виконавчого провадження НОМЕР_4 ОСОБА_1 документів, зокрема постанови від 27 червня 2023 року про відкриття виконавчого провадження.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 
від 24 вересня 2025 року у справі №695/2898/15-ц відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у межах виконавчого провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа по справі №695/2898/15-ц, вжитого ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2024 року.
Заяву про перегляд заочного рішення суду представник ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції лише 11 листопада 2025 року, тобто зі значним пропуском строку встановленого статтею 284 ЦПК України.
Звертаючись до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із клопотанням про поновлення строків на подання заяви про перегляд вказаного заочного рішення, представник заявника стверджував, що ОСОБА_1 не могла отримати копію заочного рішення 04 червня 
2016 року, оскільки на той час перебувала за кордоном.
Інших причин для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення представником заявника не зазначалось.
Проте, представником заявника не надано будь-якого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 04 червня 2016 року перебувала за кордоном, що не вона отримувала рішення, більше того, в період з 2016 року по 2025 рік, відповідачем та її представником неодноразово оскаржувалися різні процесуальні рішення у справі, справа перебувала на розгляді в апеляційному суді.
Зокрема, постановою Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 
2025 року у справі №695/2898/15-ц апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Космини В. М. залишено без задоволення, ухвала Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2025, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у межах виконавчого провадження НОМЕР_4 - без змін.
Із вказаної постанови вбачається, що судом апеляційної інстанції встановлено, зокрема, те, що рішення суду від 23 травня 2016 року у справі № 695/2898/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Форінт» (правонаступника «ПАТ «Райффайзен БанкАваль») боргу в сумі 
2 940 896, 56 грн боржником в повному обсязі не виконане. Про існування судового рішення та наявність заборгованості заявнику відомо давно, щонайменше з 2017 року. Дана обставина встановлена в постанові Черкаського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року та відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.
Згідно із загальними положеннями ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків, що передбачено у частині другій статті 126 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду. При цьому оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява, а наслідком пропуску строку для подання такої заяви за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що представник відповідача не зазначив конкретні обставини, які перешкодили або створювали реальні перешкоди щодо можливості своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Відсутність належних доказів про існування таких перешкод свідчить про безпідставність відповідних доводів, отже суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду.
А тому, Верховний Суд відхиляє доводи представника заявника, оскільки вони були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права 
є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо 
їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Космина Володимир Михайлович, на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 19 березня 2026 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська