ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

08 червня 2026 року	Справа №177/3411/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправною і скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області від 29.10.2025 року № 008928 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ОСОБА_1 про стягнення в сумі 17000,00 грн.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є власником вантажного автомобіля «Камаз» 5511 д.н. НОМЕР_1 року випуску. 17 вересня 2025 року о 10.00 годині брат позивача, ОСОБА_2 забрав вантажний автомобіль «Камаз» 5511 д.н. НОМЕР_2 та повідомив, що хоче привезти собі будівельні матеріали, які збирався придбати у м. Кривий Ріг. Рухаючись по А/Д №23 Кіровоградському шосе ОСОБА_2 зупинив співробітник Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області та склав акт №007600 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Під час перевірки виявлено порушення вимог ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевізник не забезпечив виконання вимог цього закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення вантажів, а саме відсутня товаро-транспортна накладна, або інший визначений законодавством документ на вантаж, відсутня інформація на паперовому носії режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_2 за 17.09.2025 року з діючого та повіреного тахографу. У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» ч.І абз.3 Перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт». В подальшому Управлінням державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №008928 від 29 жовтня 2025 року, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 гривень. Позивач вважає спірну постанову протиправною, оскільки вона є власником вантажного автомобіля «Камаз» 5511 д.н. НОМЕР_2 , але не є власником (представником) суб`єкту господарювання у сфері автомобільних перевезень вантажів, та відповідно до витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 25.09.2025 року не зареєстрована як фізична особа - підприємець. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2025 року адміністративну справу №177/3411/25 (провадження № 2-а/177/40/25) за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2025 року адміністративна справа №177/3411/25 передана для розгляду судді Серьогіній О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 року прийнято до розгляду адміністративну справу та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 16.01.2026 року. 
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
07.01.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач не погоджується із позовними вимогами, виходячи з наступного. Положеннями чинного законодавства покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів. Відтак, під час перевірки було виявлено порушення вимог абзацу 3 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Як наслідок, за порушення вимог додержання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову № 008928 від 29.10.2025 року. Згідно копії акту № 007653 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 17.09.2025 року, зокрема встановлено, таке: «Під час перевірки виявлено порушення ст 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт» перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення вантажів, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна, або інший визначений законодавством документ на вантаж, відсутня інформація на паперовому носії режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_2 за 17.09.2025 р. з діючого та повіреного тахографа. Відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзац третій частина 1 перевезення вантажів відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Пояснення водія про причини порушень: Я ОСОБА_2 , за випадку повітряної тривоги не встиг взяти ТТН на перевезення вантажу за відсутності бухгалтера на місці так як всі працівники покидають свої робочі місця спускаються до підвального приміщення тому на даний момент був тільки товарний чек. Прошу листівку надіслати адресса АДРЕСА_1 . 17.09.2025. Підпис». Відповідач наголошує, що саме суб`єкт господарювання, який зацікавлений в доведенні своїй позиції, має надати всю інформацію, яка може вплинути на результат розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Відтак, доводи позивача є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено вчинення адміністративно-господарського правопорушення саме ним. Враховуючи викладені обставини, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
13.01.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він не погоджується із доводами відповідача, з огляду на наступне. Відповідач наголосив, що саме суб`єкт господарювання, який зацікавлений в доведенні своїй позиції, має надати всю інформацію, яка може вплинути на результат розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Відтак, на думку відповідача доводи позивача є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено вчинення адміністративно-господарського правопорушення саме ним. Щодо наведеної норми представник відповідача повідомляє, що ОСОБА_1 власник вантажного автомобіля «Камаз» 5511 д.н. НОМЕР_2 не є власником (представником) суб`єкту господарювання у сфері автомобільних перевезень вантажів, та відповідно до витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань від 25.09.2025 року не зареєстрована як фізична особа – підприємець, її рідний брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є суб`єктом господарювання та найманим водієм суб`єкту господарювання у сфері автомобільних перевезень, відповідно до витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань від 25.09.2025 року не зареєстрований як фізична особа – підприємець. Зазначені витяги з реєстру були надані відповідачу у підтвердження, що позивач та її брат не є суб`єктами підприємницької діяльності у сфері перевезень вантажів по території України. Відповідач не навів доказів, що ОСОБА_1 у незаконний спосіб займається підприємницькою діяльністю у сфері вантажних перевезень по території України, що її рідний брат ОСОБА_2 є її найманим водієм та здійснює вантажні перевезення на території України, як на думку відповідача це могли зробити ОСОБА_1 , яка згідно довідки працює прибиральницею, в КЗ СМО «Музична школа» Лозуватської сільської ради та ОСОБА_2 який згідно довідки працює столяром лікарні МВС у м. Кривий Ріг. Даний факт відповідачем не оспорювався та не піддавався сумніву. 17 вересня 2025 року ОСОБА_2 автомобілем «Камаз» 5511 д.н. НОМЕР_2 , перевозив придбаний для особистих потреб вантаж: будівельний матеріал: щебінь - 1600 т, відсів – 1,400 т, пісок – 1,400 т., мав при собі водійське посвідчення, технічний паспорт на автомобіль, квитанцію на придбаний для особистих потреб вантаж, придбаний за особисті кошти. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Від Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області письмовий відзив на позов на адресу суду не надходив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2026 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 08.06.2026 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником вантажного автомобіля «Камаз» 5511 д.н. НОМЕР_1 року випуску. 
17 вересня 2025 року о 10.00 годині брат позивача, ОСОБА_2 забрав вантажний автомобіль «Камаз» 5511 д.н. НОМЕР_2 та повідомив, що хоче привезти собі будівельні матеріали, які збирався придбати у м. Кривий Ріг. 
Рухаючись по А/Д №23 Кіровоградському шосе ОСОБА_2 зупинив співробітник Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області та склав акт №007600 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 17.09.2025 року.
Згідно копії акту № 007653 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 17.09.2025 року, зокрема встановлено, таке: «Під час перевірки виявлено порушення ст 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт» перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення вантажів, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна, або інший визначений законодавством документ на вантаж, відсутня інформація на паперовому носії режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_2 за 17.09.2025 р. з діючого та повіреного тахографа. Відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзац третій частина 1 перевезення вантажів відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Пояснення водія про причини порушень: Я ОСОБА_2 , за випадку повітряної тривоги не встиг взяти ТТН на перевезення вантажу за відсутності бухгалтера на місці так як всі працівники покидають свої робочі місця спускаються до підвального приміщення тому на даний момент був тільки товарний чек. Прошу листівку надіслати адресса АДРЕСА_1 . 17.09.2025. Підпис». Відтак, під час перевірки було виявлено порушення вимог абзацу 3 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
Як наслідок, за порушення вимог додержання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом Управлінням державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області було складено постанову № 008928 від 29.10.2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 гривень до ОСОБА_1 за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
Позивач, вважаючи вищезазначену постанову протиправною, звернулася до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статтею 1 якого визначено, що:
1) автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
2) водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка;
3) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом;
4) послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Частиною першою статті 34 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Згідно з частинами першою, другою статті 50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Відповідно до статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд зазначає, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах.
Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу, а не власник/користувач транспортного засобу.
Надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
Отже, системний аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка передбачена положеннями частини першої статті 60 Закону № 2344-III, застосовується лише до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 січня 2025 року у справі № 520/11723/23.
Водночас у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 140/6098/22 Верховний Суд виснував, що відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники, а не інші особи (власники транспортних засобів, водії тощо).
Запровадивши такий інститут відповідальності законодавець чітко окреслив, що він стосується саме перевізників та визначив ознаки, за якими визначають особу автомобільного перевізника. Це означає, що такий не обов`язково має бути власником транспортного засобу, оскільки норми законодавства не забороняють використання транспортних засобів, що належать іншим особам, у перевезеннях вантажів на підставі договорів укладених між власником та перевізником або інших правочинів.
Ураховуючи наведене, а також приписи Закону № 2344-III, до власника автомобільного транспорту можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції за умови, якщо він відповідає усім характеристикам, визначеним Законом № 2344-III для автомобільних перевізників. У разі якщо особа не відповідає цим вимогам, відсутні підстави для застосування до неї відповідальності у вигляді штрафу, передбаченої частиною першою статті 60 Закону № 2344-III.
Суд встановив, що в акті № № 007653 від 17.09.2025 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідач дійшов висновку про порушення позивачкою вимог статті 34 Закону № 2344-ІІІ, суть яких полягає у тому, що перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення вантажів, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна, або інший визначений законодавством документ на вантаж, відсутня інформація на паперовому носії режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_2 за 17.09.2025 р. з діючого та повіреного тахографа.
Отже, вирішальним під час розгляду цієї справи є встановлення факту чи була ОСОБА_1 на час проведення спірної рейдової перевірки автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-III та правомірність застосування до неї адміністративно-господарської санкції у вигляді штрафу як до власниці транспортного засобу, яка, на думку відповідача, надавала послугу з перевезення на комерційній основі як суб`єкт господарювання.
Суд зазначає, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка є власницею власником вантажного автомобіля «Камаз» 5511 д.нЛ9361АА 1988 року випуску, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працює на посаді прибиральниці службових приміщень в КЗ СМО «Музична школа» Лозуватської сільської ради, що підтверджується копією довідки КЗ СМО «Музична школа» Лозуватської сільської ради від 24.09.2025 року №30.
Також слід зазначити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який керував вищевказаним транспортним засобом, працює в лікарні МВС України в м. Кривий Ріг на посаді столяр, що підтверджується копією довідки Державної лікарні МВС України в м. Кривий Ріг від 22.09.2025 року №33/47-962, має водійське посвідчення НОМЕР_5 , згідно якого має право на керування транспортними засобами категорій С,СЕ, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Також слід зазначити, що відповідно до витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 25.09.2025 року ОСОБА_2 не зареєстрований як фізична особа – підприємець, а відповідно до витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 08.11.2025 року ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа – підприємець.
Позивач у своєму позові зазначає, що ОСОБА_2 , відповідно до ТТН №10 від 17.09.2025 року як перевізник та вантажоотримувач в одній особі прибув до ФОП ОСОБА_3 де для особистих потреб придбав зазначений вантаж, а саме: Пісок 1,4 тони, Відсів 1,4 тони, Щебінь 1,6 тони та отримав товарний чек від 17.09.2025 року від ФОП ОСОБА_3 , який було завантажено на автомобіль «Камаз» 5511 д.н. НОМЕР_2 , договір перевезення не укладався (відсутній замовник перевезення), ТТН на вантаж ОСОБА_2 не отримав з причин повітряної тривоги та виникненої необхідності терміново їхати до хворої фактичної дружини ОСОБА_4 .
Отже, докази того, що позивач здійснює діяльність у сфері автомобільного перевезення, зокрема надає послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом за плату, тобто на комерційній основі у матеріалах справи відсутні.
Відсутній також у матеріалах справи укладений позивачем договір на здійснення перевезення вантажів автомобільним транспортом, тож доказів того, що позивач на час проведення спірної рейдової перевірки відповідно до законодавства надавала послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, немає.
Докази того, що за період, в межах якого проведено рейдову перевірку, позивач використовувала працю найманих працівників також відсутні.
Звідси доводи позивача про те, що у розглядуваній ситуації вона не може вважатися автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ та не є власником (представником) суб`єкту господарювання у сфері автомобільних перевезень вантажів, оскільки ні вона ні особа, яка керувала транспортним засобом не зареєстровані як фізичні особи - підприємці, є найманими працівниками, та здійснювали перевезення вантажу для власних потреб, є обґрунтованими та підтверджуються наявними у справі доказами.
Водночас, доказування правомірності свого рішення за приписами частини другої статті 77 КАС України покладено на суб`єкта владних повноважень, який повинен довести фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує правову підставу ухвалення рішення, вчинення дії чи утримання від неї. За такого правового регулювання будь-які сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, повинні тлумачитися на її користь, оскільки обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення нормами КАС України покладено на відповідача.
Однак відповідачем не надано доказів здійснення позивачем перевезення вантажу на комерційній основі, тобто не доведено, що позивач на час проведення спірної рейдової перевірки вважалася автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ.
Суд зазначає, що положеннями статті 48 Закону № 2344-III визначений перелік документів, які повинні мати автомобільні перевізники та водії для здійснення внутрішніх перевезень, одним із яких є товаро-транспортна накладна, яку законодавець визначив як єдиний документ для призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Тому відсутність такого документа під час перевірки уповноваженим органом є підставою для притягнення перевізника до відповідальності установленої абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-III.
Виключенням з цього правила є лише випадки якщо перевезення здійснюється фізичною особою за рахунок власних коштів та для власних потреб.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у вже згаданій вище постанові від 13 березня 2025 року у справі № 140/6098/22.
У спірній ситуації як встановив суд позивач здійснювала перевезення вантажу належним їй транспортним засобом за рахунок власних коштів та для власних потреб, без використання найманої праці, тобто не була автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ.
Як наслідок у позивача не було обов`язку пред`являти посадовим особам Укртрансбезпеки під час рейдової перевірки 17 вересня 2025 року товарно-транспортну накладну на вантаж, що перевозився.
Що стосується відсутності інформації на паперовому носії режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_2 за 17.09.2025 року з діючого та повіреного тахографу суд зазначає таке.
За змістом статті 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані, зокрема організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.
Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку (пункт 1.2 Положення № 340).
За правилами пункту 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
Приписами пункту 1.4 Положення № 340 передбачено, що це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.
Відповідно до пункту 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв (пункт 6.3 Положення № 340).
Згідно з пунктом 7.1 Положення № 340 органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
У постанові від 11 березня 2020 року у справі № 823/1199/17 Верховний Суд, аналізуючи положення статті 18 Закону № 2344-ІІІ, пунктів 6.1, 6.3 Положення № 340, дійшов висновку, що водії, які здійснюють перевезення на маршруті протяжністю понад 50 км, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.
У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 820/4624/17 Верховний Суд також указав на те, що положеннями статті 48 Закону № 2344-ІІІ передбачено необхідність наявності як у перевізника так і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Положенням № 340. Зауважив, що за відсутності таких до перевізника застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Водночас висновки, викладені у вказаних постановах, не є релевантними до спірних правовідносин, ураховуючи таке.
Як встановлено судом вище позивач не надавала послуг з перевезення вантажу на договірних умовах із замовником послуги за плату, не використовувала працю найманого водія, а мало місце перевезення вантажу за власний рахунок для власних потреб.
За правилами пункту 1.4 Положення № 340 це Положення не поширюється на перевезення вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.
Отже, приписи Положення № 340, зокрема і пункту 6.1, якими встановлено обов`язок обладнувати тахографами вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн не можуть бути поширені на позивача.
Як наслідок у позивача не було обов`язку пред`являти посадовим особам Укртрансбезпеки під час рейдової перевірки 17 вересня 2025 року інформації на паперовому носії режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_2 за 17.09.2025 року з діючого та повіреного тахографу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2025 року у справі № 460/4580/23.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач не є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ та не є суб`єктом відповідальності за статтею 60 цього Закону, з огляду на що оскаржувана постанова Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області від 29.10.2025 року № 008928 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ОСОБА_1 про стягнення в сумі 17000,00 грн. не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, тому її належить визнати протиправною та скасувати. 
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню на користь позивача з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок його бюджетних асигнувань.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області від 29.10.2025 року № 008928 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ОСОБА_1 про стягнення в сумі 17000,00 грн.
Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51, код ЄДРПОУ 39816845) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна