ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/3192/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес-2"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 (колегія суддів: Прядко О. В. - головуючий, Рим Т. Я., Матущак О. І.) у справі

за позовом Шептицької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Шептицької міської ради Львівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес-2"

про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права приватної власності відповідача на будівлю магазину,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин, які передували постановленню оскаржуваного судового рішення 

1.1. Шептицька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Шептицької міської ради Львівської області звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес-2" (далі - ТОВ "Експрес-2") про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права приватної власності відповідача на будівлю магазину.

1.2. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.10.2025 позовну заяву Шептицької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Шептицької міської ради Львівської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 914/3192/25. 

1.3. 09.01.2026 до Господарського суду Львівської області через підсистему "Електронний суд" надійшла заява про забезпечення позову у справі № 914/3192/25, підписана заступником керівника Шептицької окружної прокуратури.

1.4. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.01.2026 у справі № 914/3192/25 заяву Шептицької окружної прокуратури про забезпечення позову залишено без розгляду.

1.5. Залишаючи без розгляду заяву Шептицької окружної прокуратури про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що з тексту заяви про забезпечення позову не вбачається, що цю заяву подано прокурором в порядку, встановленому статтями 23, 24 Закону України "Про прокуратуру" та статтею 53 Господарського процесуального кодексу України. 

Суд зазначив, що заявником указано саме Шептицьку окружну прокуратуру. За висновком суду, оскільки заявником за заявою про забезпечення позову є Шептицька окружна прокуратура, то це не відповідає приписам статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", статті 53 Господарського процесуального кодексу України. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про залишення без розгляду заяви Шептицької окружної прокуратури про забезпечення позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

2. Короткий зміст оскаржуваної постанови

2.1. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 у справі № 914/3192/25 ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.01.2026 про залишення без розгляду заяви про забезпечення позову у справі № 914/3192/25 скасовано; матеріали справи № 914/3192/25 повернуто до Господарського суду Львівської області для розгляду заяви Шептицької окружної прокуратури про забезпечення позову.

2.2. Апеляційний господарський суд, скасовуючи ухвалу місцевого господарського суду, виходив із того, що заява про забезпечення позову Шептицької окружної прокуратури від 09.01.2026 у справі № 914/3192/25 із додатками, як і позовна заява Шептицької окружної прокуратури від 15.10.2025 із додатками, була сформована та подана до місцевого господарського суду в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (далі - ЄСІКС) заступником керівника Шептицької окружної прокуратури Львівської області Петришиним Степаном Степановичем, а також направлена в електронні кабінети інших учасників справи від імені Петришина Степана Степановича .

Суд апеляційної інстанції встановив, що Петришин Степан Степанович згідно з наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 23.05.2025 № 831, долученим в електронному вигляді до позовної заяви Шептицької окружної прокуратури, призначений на адміністративну посаду заступника керівника Шептицької окружної прокуратури Львівської області 27.05.2025. Апеляційний господарський суд також зазначив, що станом на момент подання заяви про забезпечення позову у справі № 914/3192/25 від 09.01.2026 окремий функціонал "Прокурор" у підсистемі ЄСІКС "Електронний суд" відсутній. За висновком суду, це фактично означає, що прокурори не мають спеціального інтерфейсу, але можуть повноцінно користуватися системою ЄСІКС, як і інші учасники судового процесу, здійснюючи свої повноваження через загальні інструменти системи. Доступ до системи надається після внесення РНОКПП / коду ЄДРПОУ до автоматизованої системи документообігу суду, а подання документів здійснюється через електронний кабінет, як і іншими особами.

Суд апеляційної інстанції встановив, що заяву про забезпечення позову у справі № 914/3192/25, як і позовну заяву, яку суд першої інстанції прийняв до розгляду ухвалою від 20.10.2025, підписано та подано тим самим заступником керівника Шептицької окружної прокуратури Львівської області Петришиним Степаном Степановичем. Тому суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок суду першої інстанції про залишення без розгляду заяви Шептицької окружної прокуратури про забезпечення позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Експрес-2" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 у справі № 914/3192/25, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.01.2026 у справі № 914/3192/25 залишити в силі.

3.2. ТОВ "Експрес-2", обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", статей 53, 139, 170 Господарського процесуального кодексу України. 

Звертаючись із касаційною скаргою, ТОВ "Експрес-2" посилається на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11.02.2020 у справі № 910/10890/19, від 28.01.2026 у справі № 916/2756/25. У касаційній скарзі відповідач стверджує про неналежне оформлення позовної заяви, заяви про забезпечення прозову Шептицькою окружною прокуратурою, а також апеляційної скарги Львівською обласною прокуратурою. За твердженням скаржника, саме прокурор як суб`єкт, що ініціює представництво від імені держави її інтересів в суді, є учасником судового процесу, а не окружна чи обласна прокуратури. При цьому, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки апеляційній скарзі Львівської обласної прокуратури з додатком № 3 до неї, яка оформлена як апеляційна скарга першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури. 

3.3. Заступник керівника Шептицької окружної прокуратури у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Експрес-2" просить залишити касаційну скаргу без задоволення. Заступник керівника Шептицької окружної прокуратури вважає, що доводи скаржника є безпідставними та необґрунтованими. На думку скаржника, касаційна скарга ТОВ "Експрес-2" подана на постанову суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про залишення без розгляду заяви про забезпечення позову, проте з огляду на приписи статті 287 Господарського процесуального кодексу України вона не підлягає касаційному оскарженню. 

4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

4.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

4.2. Предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

4.3. За змістом частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 

4.4. Переглянувши оскаржувану постанову апеляційного господарського суду, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та відзиві, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

4.5.  Колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

4.6. Абзацом 1 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.

Зокрема, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

4.7. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

4.8. Відповідно до частини 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

4.9. Отже, законодавець виділяє різні стадії участі прокурора у господарській справі: 1) звернення до суду з позовною заявою; 2) участь прокурора у розгляді справ за позовами такого прокурора; 3) вступ прокурора у справу до початку розгляду справи по суті, якщо провадження у такій справі відкрито за позовом іншої особи; 4) подання апеляційної скарги; 5) подання касаційної скарги; 7) подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 910/10890/19, на яку посилається скаржник. 

4.10. Згідно із частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

4.11. Отже, відповідно до положень частин 4, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України та частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

4.12. Суд першої інстанції, залишаючи без розгляду заяву Шептицької окружної прокуратури про забезпечення позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, зазначив, що цю заяву подано не прокурором, а Шептицькою окружною прокуратурою, яку вказано заявником. За висновком суду, це не відповідає приписам статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", статті 53 Господарського процесуального кодексу України.

4.13. Натомість суд апеляційної інстанції встановив, що заяву про забезпечення позову у справі № 914/3192/25, як і позовну заяву, яку суд першої інстанції прийняв до розгляду ухвалою від 20.10.2025, підписано та подано тим самим заступником керівника Шептицької окружної прокуратури Львівської області Петришиним Степаном Степановичем. Тому суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок суду першої інстанції про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

4.14. Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції у цій справі, ТОВ "Експрес-2" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

ТОВ "Експрес-2", обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", статей 53, 139, 170 Господарського процесуального кодексу України. 

Звертаючись із касаційною скаргою, ТОВ "Експрес-2" посилається на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11.02.2020 у справі № 910/10890/19, від 28.01.2026 у справі № 916/2756/25.

У касаційній скарзі відповідач стверджує про неналежне оформлення позовної заяви, заяви про забезпечення прозову Шептицькою окружною прокуратурою, а також апеляційної скарги Львівською обласною прокуратурою. За твердженням скаржника, саме прокурор як суб`єкт, що ініціює представництво від імені держави її інтересів в суді, є учасником судового процесу, а не окружна чи обласна прокуратури. При цьому, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки апеляційній скарзі Львівської обласної прокуратури з додатком № 3 до неї, яка оформлена як апеляційна скарга першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури. 

4.15. Колегія суддів, розглянувши доводи скаржника, зазначає, що зміст і форма заяви про забезпечення позову визначені статтею 139 Господарського процесуального кодексу України. 

Відповідно до частини 1 цієї статті заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

4.16. Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

4.17. Статтею 7 Закону України "Про прокуратуру" (тут і далі - в редакції, чинній на момент подання заяви про забезпечення позову) визначено, що систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, окружні прокуратури, Спеціалізована антикорупційна прокуратура. Цією статтею також визначено, що Офіс Генерального прокурора є органом прокуратури вищого рівня щодо обласних та окружних прокуратур, обласна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

Єдність системи прокуратури України забезпечується: 1) єдиними засадами організації та діяльності прокуратури; 2) єдиним статусом прокурорів; 3) єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів; 4) фінансуванням прокуратури виключно з Державного бюджету України; 5) вирішенням питань внутрішньої діяльності прокуратури органами прокурорського самоврядування.

4.18. Частинами 1, 3 статті 24 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур, керівнику, заступникам керівника, керівникам підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

4.19. Отже, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам відповідно до Закону України "Про прокуратуру" надано право на подання процесуальних документів до суду, в тому числі заяви про забезпечення позову.

4.20. Колегія суддів зазначає, що у вступній частині заяви про забезпечення позову у справі № 914/3192/25 заявником зазначено Шептицьку окружну прокуратуру, яка звернулася з позовом в інтересах держави в особі Шептицької міської ради Львівської області. 

4.21. Водночас згідно із частинами 1, 2 статті 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів.

4.22. Частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

За правилами абзацу 2 частини 8 статті 6 Господарського процесуального кодексу України особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або із застосуванням засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

4.23. У справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що станом на момент подання заяви про забезпечення позову у справі № 914/3192/25 від 09.01.2026 окремий функціонал "Прокурор" у підсистемі ЄСІКС "Електронний суд" відсутній. Як зазначив суд, це фактично означає, що прокурори не мають спеціального інтерфейсу, але можуть повноцінно користуватися системою ЄСІКС, як і інші учасники судового процесу, здійснюючи свої повноваження через загальні інструменти системи. Доступ до системи надається після внесення РНОКПП / коду ЄДРПОУ до автоматизованої системи документообігу суду, а подання документів здійснюється через електронний кабінет, як і іншими особами.

Водночас відсутність функціоналу "Прокурор" у підсистемі ЄСІКС "Електронний суд" не обмежує прокурора у використанні системи, а лише означає, що він використовує стандартні інструменти, доступні для всіх учасників судового процесу. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.01.2026 у справі № 916/2756/25, на яку посилається скаржник і який урахував суд апеляційної інстанції. 

4.24. Суд апеляційної інстанції встановив, що заяву про забезпечення позову у справі № 914/3192/25, як і позовну заяву, яку суд першої інстанції прийняв до розгляду ухвалою від 20.10.2025, підписано та подано тим самим заступником керівника Шептицької окружної прокуратури Львівської області Петришиним Степаном Степановичем. Петришин Степан Степанович згідно з наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 23.05.2025 № 831, долученим в електронному вигляді до позовної заяви, призначений на адміністративну посаду заступника керівника Шептицької окружної прокуратури Львівської області 27.05.2025. Тому суд виснував, що суд першої інстанції помилково залишив заяву про забезпечення позову без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України. 

4.25. Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного господарського суду про те, що заяву про забезпечення позову Шептицької окружної прокуратури підписано та подано в підсистемі ЄСІКС "Електронний суд", у якій прокурори не мають спеціального інтерфейсу. Після внесення коду ЄДРПОУ Шептицької окружної прокуратури заступник керівника Шептицької окружної прокуратури Львівської області Петришин Степан Степанович подав до автоматизованої системи документообігу суду заяву про забезпечення позову у справі № 914/3192/25. Тому автоматизована система документообігу суду відобразила заявником саме Шептицьку окружну прокуратуру як юридичну особу. 

4.26. Колегія суддів також установила, що у вступній частині апеляційної скарги від 03.02.2026, яку подано до Західного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд", скаржником зазначено Львівську обласну прокуратуру. Апеляційну скаргу підписано і подано першим заступником керівника Львівської обласної прокуратури Давидовим Денисом Олександровичем. При цьому апеляційна скарга Львівської обласної прокуратури також підписана та подана в підсистемі ЄСІКС "Електронний суд". Після внесення заступником керівника Львівської обласної прокуратури Давидовим Денисом Олександровичем коду ЄДРПОУ автоматизована система документообігу суду відобразила заявником саме Львівську обласну прокуратуру. 

4.27. Отже, безпідставними є доводи скаржника про неналежне оформлення Шептицькою окружною прокуратурою заяви про забезпечення прозову, а також про неналежне оформлення Львівською обласною прокуратурою апеляційної скарги. Заява про забезпечення позову подана і підписана заступником керівника Шептицької окружної прокуратури Львівської області, а апеляційна скарга - першим заступником керівника Львівської обласної прокуратури. Повноваження цих посадових осіб органів прокуратури на звернення до господарського суду визначені Конституцією України, Законом України "Про прокуратуру", Господарським процесуальним кодексом України. 

4.28. Крім того, колегія суддів зазначає, що зміст і форма заяви про забезпечення позову відповідає вимогам статті 139 Господарського процесуального кодексу України, тому безпідставними є доводи скаржника про неналежне оформлення заяви про забезпечення прозову Шептицькою окружною прокуратурою Львівської області, у зв`язку із зазначенням у вступній частині заяви назви органу системи прокуратури України, а не особи керівника окружної прокуратури. 

4.29. За змістом пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Водночас, процесуальна дієздатність прокурора у цій справі обґрунтована необхідністю захисту інтересів держави в особі Шептицької міської ради Львівської області і в силу статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру" заступник керівника Шептицької окружної прокуратури Львівської області здійснює представництво Шептицької міської ради Львівської області в суді. 

4.30. Відтак обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції помилково залишив заяву про забезпечення позову без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України. Такий висновок суду апеляційної інстанції не суперечить висновкам Верховного Суду викладеним у постановах від 11.02.2020 у справі № 910/10890/19, від 28.01.2026 у справі № 916/2756/25, на які посилається скаржник.

4.31. З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не свідчать про порушення чи неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

4.32. Колегія суддів також вважає безпідставними доводи заступника керівника Шептицької окружної прокуратури, викладені у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Експрес-2", про те, що касаційна скарга ТОВ "Експрес-2" подана на постанову суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про залишення без розгляду заяви про забезпечення позову, яка не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на таке. 

4.33. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини 1 статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 

4.34. Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про залишення позову (заяви) без розгляду.

4.35. Отже, ухвала суду першої інстанції про залишення без розгляду заяви про забезпечення позову, постановлена на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, підлягає касаційному оскарженню після її перегляду в апеляційному порядку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

5.3. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.4. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

6. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес-2" залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 у справі у справі № 914/3192/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова 

Ю. Я. Чумак