справа № 208/6411/25
провадження № 2/208/803/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 р.   м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського, Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді: Кузнєцової А.С., 
за участю секретаря судового засідання: Вікторовської О.І.,
позивача: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради в особі територіального підрозділу центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дитини без згоди матері, -
В С Т А Н О В И В : 
На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої в м. Кам`янське, Дніпропетровської області, громадянство України за адресою: АДРЕСА_1 без згоди матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що  ОСОБА_2 є квартиронаймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
У зазначеній квартирі на теперішній час зареєстровані: позивач  ОСОБА_2  та її онука  ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується виданою ТОВ «Абонент XXI» довідкою про реєстрацію та склад сім`ї №001339928 від 03.05.2025 року. 
Відповідач має у власності квартиру, яку вона приватизувала у 2016 році, адреса: АДРЕСА_2 , де на теперішній час зареєстрована.
Позивач проживає одна з 2016 року. Її син, батько онуки, помер і оплачувати комунальні послуг їй стало важко. Вона неодноразово просила відповідачку зняти з реєстрації місця проживання онуку ОСОБА_4 і зареєструвати за адресою їх фактичного місця проживання, але її прохання було проігнороване, питання на даний час не вирішено.
Реєстрація онуки  ОСОБА_4 у квартирі створює для позивача перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю, вона не має можливості укладати правочини щодо своєї власності, зняття з реєстрації не порушить права неповнолітньої дитини, так як вона фактично проживає за іншою адресою, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Вважає, що на сьогоднішній день є підстави для визнання ОСОБА_4 такою, що втратив право користування жилим приміщенням.
Ухвалою суду від 02.06.2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.
Ухвалою суду від 26.06.2025 р. було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.
21.05.2026 року судом, за клопотанням позивача, було витребувано інформацію стосовно місця реєстрації ОСОБА_3 , а також щодо належного їй майна.
21.05.2026 року судом отримано відповідь №2769724 з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно якій ОСОБА_3 з 17.03.1989 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до відповіді №2769683 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , дата реєстрації 01.08.2019 р.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, просила задовольнити.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , суду пояснила, що знайома та перебуває в дружніх відносинах з позивачкою з 1979 року. Відповідачку знає, але не спілкується з нею. Свідку відомо, що в квартирі позивачки проживали її син ОСОБА_6 з дружиною та донькою. Після смерті сина позивачки, точний рік свідок не пам`ятає, його дружина залишилася проживати в квартирі ще деякий час. Потім, в однин із днів вона заходила до ОСОБА_2 і дізналася, що відповідач та її донька вже виїхали з квартири позивачки і навіть не повідомили її про своє рішення. 
Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи не з`явилась. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністі, проти задоволення позовних вимог заперечувала.
Від представника третьої особи - відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради в особі територіального підрозділу центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Волощук Олени, надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу.
Від представника третьої особи - органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, Пелипас Галини, надійшла заява про проведення розгляду без участі представника органу опіки та піклування, з урахуванням висновку від 12.11.2025 р. та найкращих інтересів дитини.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Позивач,  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 (а.с.5-7).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.10.2016 р., квартира за адресою:  АДРЕСА_1 належить на праві власності  ОСОБА_2 (а.с.17-18), що підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.19).
У зазначеній квартирі на теперішній час зареєстровані: позивач  ОСОБА_2  та її онука  ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується виданою ТОВ «Абонент XXI» довідкою про реєстрацію та склад сім`ї №001339928 від 03.05.2025 року (а.с.14).
Відповідно актів про не проживання №367 від 05.05.2025 р (а.с.14), №294 від 05.04.2025 р. (а.с.15), №264 від 14.05.2024 р. (а.с.16)  ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає в квартирі за адресою:  АДРЕСА_1 з квітня 2024 року і по теперішній час, про що свідчать та підписують сусіди.
Мати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , має власну квартиру, яку вона приватизувала у 2016 році, адреса: АДРЕСА_2 , що було нею підтверджено під час телефонного спілкування із спеціалістом органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Кам`янської міської ради під час опитування щодо зняття з реєстрації її доньки, а також підтверджено відповіддю №2769683 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Позивач проживає у вказаній квартирі, виконує всі обов`язки зі сплати комунальних послуг та з утримання квартири в належному санітарно-технічному стані. ОСОБА_4 не мешкає у квартирі позивача більше двох років.
Таким чином, жодних підстав для реєстрації  ОСОБА_4 у вказаній квартирі немає, оскільки фактично вона там не мешкає, комунальні послуги не сплачує, особисті речі онуки позивачки у зазначеній квартирі відсутні.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 161 ЖК України, наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім`ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. 
У відповідності до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року за відсутності поважних причин у мешканця житла щодо його постійного не проживання за місцем знаходження житла він може бути визнаний судом, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК, а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що вищезазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. 
Відповідно до довідки, у квартирі адресою:  АДРЕСА_1  на теперішній час зареєстровані позивач  ОСОБА_2  та її онука  ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно актів про не проживання №367 від 05.05.2025 р (а.с.14), №294 від 05.04.2025р (а.с.15), №264 від 14.05.2024р. (а.с.16)  ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає в квартирі за адресою:  АДРЕСА_1 з квітня 2024 року і по теперішній час.
При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.
Відповідний правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №454/2025/15-ц (провадження № 61-46621св18).
Із урахуванням положень ст.55 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.64, 65, 71, 72 ЖК Української РСР, враховуючи те, що особа, яка на законних підставах вселилася в жиле приміщення як квартиронаймач, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 20 вересня 2021 року, прийнятої у справі № 200/17337/17.
Зняття з реєстрації місця проживання (перебування) здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) (пункт 3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад".
Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання батьків, або одного з них, з ким проживає дитина, якщо інше не встановлено за згодою між батьками та дитино, або організацією, що виконує щодо неї функції опікуна.
Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
Відповідно до свідоцтва про смерть, батько дитини, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8)
Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 12 квітня 1985 № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.
Тобто право неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому за своїм характером є поважними.
В той же час, право неповнолітньої дитини користуватися житлом позивача є похідним від аналогічного права одного з батьків та існує лише за наявності його у одного з них.
Таким чином, оскільки підставою втрати у неповнолітньої онуки позивача права користування житлом є не лише неповажність причин її відсутності понад встановлені законом строки, а й відсутність реєстрації його матері в спірному житловому приміщенні з якою онука весь час мешкає за іншою адресою, в тому числі реєстрація матері за іншою адресою, а також те, що спірне житлове приміщення не було постійним місцем проживання дитини та її матері, які мають інше житлове приміщення для свого проживання, суд, вважає, що неповнолітня онука позивача, як самостійний суб`єкт житлових правовідносин (окремо від батьків), в даному випадку може бути визнаною такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Заперечення ж відповідача зводяться до того, що її донька правомірно набула право користування житловим приміщенням, її реєстрація в судовому порядку ніким не оскаржувалась. Щодо реєстрації саме у бабусі, а не за місцем реєстрації матері, відповідачем зазначено, що це відповідає найкращим інтересам дитини, проте, не наводится аргументів, що перешкоджає їй зареєструвати доньку за місцем її фактичного проживання, а саме, за адресою реєстрації самої відповідачки.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року)». 
«Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення… Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)».
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна, частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. 
В позовній заяві вимог щодо судового збору не заявлено.
Керуючись вимогами ст. ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст.64, 65, 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради в особі територіального підрозділу центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дитини без згоди матері - задовольнити.
Надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої в м. Кам`янське, Дніпропетровської області, громадянство України за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення – 01.06.2026 року. 
Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ;
відповідач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ;
треті особи: 
- відділ формування та ведення реєстру територіальної громада міста Кам`янської міської ради в особі територіального підрозділу – Центру надання адміністративних послуг, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, пр.-т В.Стуса 10/12, 
- орган опіки та піклування Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, пр.-т Свободи 2/1.

Суддя  А.С. Кузнєцова