ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 682/2180/25
Провадження № 22-ц/820/1245/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
розглянув в порядку ч 1 ст 369 ЦПК України цивільну справу № 682/2180/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Яремчуком Русланом Леонідовичем, на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2026 року у складі судді Матвєєвої Н.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в :
У серпні 2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому товариство просила стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за договором № 4026633 від 29.01.2021 року в загальному розмірі 31955 грн, понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору та 8 000 грн витрат за надання правової допомоги.
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 29.01.2021 року, між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 4026633, який було підписано електронним підписом позичальника.
Згідно з умовами договору, відповідач отримав кредиту у розмірі 7 000 грн, який надається на умовах визначених договором, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений договором. Товариство в повному обсязі виконало умови кредитного договору та надало відповідачу кредитні кошти, шляхом їх перерахування на рахунок позичальника. Однак, відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим має заборгованість, яка становить 31955 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 7000 грн; заборгованість за відсотками 23625 грн., за комісією – 1330 грн.
Також, позивач зазначав, що 23.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №67-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, тому ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача кредитну заборгованість на їх користь.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2026 року позов задоволено частково, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 4026633 від 29.01.2021 року в сумі 30 625 грн, судовий збір в розмірі 2321,57 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4791,89 грн, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_1 та його представник – адвокат Яремчук Р.Л. подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача лише 7 000 грн тіла кредиту, в частині стягнення процентів за кредитом відмовити.
Представник апелянта, вказує на незаконність нарахування відсотків у період дії воєнного стану, оскільки відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Тому на думку представника апелянта, відповідач не повинен сплачувати відсотки за користування кредитними коштами під час дії воєнного стану, а тому з огляду на зазначене підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, в сумі 23 625 грн відсутні. Крім того, вказує, що нарахована сума відсотків є неспівмірною з тілом кредиту істотно перевищує суму боргу і створює надмірний тягар для позичальника, що вказує на недобросовісну поведінку позивача.
Крім того, представник апелянта посилається, що судом невірно здійснено розподіл судових витрат, адже стягуючи витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення таких витрат.
Рішення суду в частині відмовиту у стягненні комісії в апеляційному порядку не оскаржено та в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом встановлено, що 29.01.2021 року, між ОСОБА_1 та ТзОВ «Мілоан» укладено кредитний договір № 4026633, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 7 000 грн, строком на 15 днів з терміном повернення до 13.02.2021 року.
Комісія за надання кредиту - 1330 грн., яка нараховується за ставкою 19 % відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1. Договору).
Згідно із п. 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом становлять 2625 грн, які нараховуються за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно з п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Особливості нарахування процентів визначені пп 2.2, 2.3 цього Договору.
Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору (пункт 2.2.2 Договору).
Сторони договору також узгодили умови пролонгації строку кредитування.
Так, продовження вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1. договорів).
Пунктом 2.3.1.1. Договору передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових умовах. Так позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту, а саме: для продовження строку кредитування на 3 дні максимальний розмір комісії, відсотку від поточного залишку кредиту становить 3 % , на 7 днів - максимальний розмір 5 %, на 15 днів - максимальний розмір 10 %.
Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п. 1.6. Договору.
За положеннями п.5.1 Договору позичальник, зокрема, підтверджує, що умови договору йому зрозумілі та що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану.
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором № 4026633 виконало та надало 29.01.2021 року кредит в сумі 7000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується даними платіжного дорученням № 38547211 від 29.01.2021 року.
Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту належним чином не виконав, кредитні кошти в повному обсязі не повернув.
23.04.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 67-МЛ, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників.
Згідно Витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4026633 від 29.01.2021 року на загальну суму 31955 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 7000 грн; заборгованість за відсотками 23625 грн., за комісією – 1330 грн.
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з частинами 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1  підписав договір про споживчий кредит № 4026633 від 29.01.2021 року з відповідними додатками шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (W97406), що підтверджується наданою позивачем довідкою про ідентифікацію, якою підтверджено, що одноразовий ідентифікатор було відправлено на номер телефону: НОМЕР_2 , вказаний відповідачкем в анкеті – заяві на кредит № 4026633 від 29.01.2021 року.
Кошти в сумі 7 000 грн були перераховані на картку № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням 38547211 від 29.01.2021 року.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про належне укладення договору про надання споживчого кредиту № № 4026633 від 29.01.2021 року, при цьому матеріали справи містять як і кредитний договір так і Анкету-заяві на кредит.
Відповідачем не надано доказів повної оплати заборгованості, яка виникла на виконання електронного кредитного договору № 4026633 від 29.01.2021 року е спростовано належно проведеного розрахунку заборгованості позивача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.».
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом першої інстанції вірно взято до уваги відомості про щоденні нарахування та погашення наданя первісним кредитором ТзОВ «Мілоан», згідно з якими, відповідач свої зобов`язання, передбачені договором, щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків, не виконував належним чином і жодної проплати на погашення кредитної заборгованості не здійснив.
Відтак розмір не повернутого тіла кредиту становить 7 000 грн.
Як достеменно встановлено судом, строк дії кредитного договору становить 15 днів, з 29.01.2021 року по 13.02.2021 року, однак строни при укладенні кредитного договору передбачили можливість пролонгації строку дії договору, відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.1.1, 2.3.1.2, таким чином строк дії договору закінчився 13.02.2021 року, при цьому ОСОБА_1 в цей день кошти не повернув, тому товариство продовжило нарахування відсотків за користування кредитними коштами на умовах стандартної пролонгації, строк якої не може перевищувати 60 днів, з урахуванням процентної ставки згідно п. 1.6. Довору, тобто 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування, тому платіж склав 350 грн в день.
З урахування конкретних обставин даної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за кредитом в повному обсязі, оскільки в ході розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору, в тому числі і щодо йорго пролонгації, а тому висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 4026633 у розмірі 30 625 грн є законними та обґрунтованими. 
Відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів та розмір нарахованої заборгованості, зазначений в наданому позивачем розрахунку.
Не приймає до уваги, колегія суддів посилання представника апелянта, що відповідач не повинен сплачувати відсотки за користування кредитними коштами під час дії воєнного стану в сумі 23 625 грн, оскільки період їх нарахування становить з 29.01.2021 року по 14.04.2021 року, тобто до введення в Україні воєнного стану, крім того, нарахована сума процентів не є мірою відповідальності відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки таке нарахування процентів відбулося відповідно до погоджених умов кредитування в період пролонгації строку дії кредитного договору, а після закінчення строку пролонгації кредитором жодних штрафних санкцій не нараховувалося. 
Також не вбачає колегія суддів підстав для зміни судового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч.3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107, укладений 01 липня 2025 року між Товариством та адвокатським об`єднанням «Апологет», ордер на надання правничої допомоги адвокатом Усенком М.І., акт № 423 наданих послуг від 05.08.2025 та детальний опис наданих послуг до нього, відповідно до яких АО «Апологет» надана правнича допомога позивачу в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4026633 з ОСОБА_1 на суму 8000 грн, яка полягала в наданні усної консультації, ознайомленні з матеріалами кредитної справи, погодженні правової позиції клієнта, складенні позовної заяви та подання її до суду, на надання вказаної правничої допомоги було затрачено 6 год. 30 хв. 
Відповідач та його представник заперечували проти розміру витрат на правничу допомогу, вважали їх завищеними, тому суд першої інстанції з врахування заперечень відповідача щодо заявленої суми витрат, зменшив такі витрати до 5000 грн, та з врахуванням пропорційності суми задоволених позовних вимог стягнув 4791,89 грн витрат на професійну правничу допомогу, з таким висновок також погоджується і суд апеляційної інстанції. 
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Яремчуком Русланом Леонідовичем, залишити без задоволення.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 08 червня 2026 року.

Суддя         А.М. Костенко
Т.О. Янчук
О.І. Ярмолюк