КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року місто Київ

справа № 757/48220/25-п 
апеляційне провадження № 33/824/1822/2026

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Головачова Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва у складі судді Константінової К.Е. від 24 листопада 2025 року, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 1 статті 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись із постановою судді районного суду, ОСОБА_1 16 лютого 2026 року звернулася з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та не врахував, що дії ОСОБА_1 щодо потерпілої були вчинені у стані необхідної оборони. 

Скаржник зазначає, що судом не було досліджено надані нею докази, які підтверджують той факт, що саме ОСОБА_2 є кривдником у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а не скаржник. Крім того, суд не врахував, що 1 жовтня 2025 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне провадження № 12025100060001694 за фактом нападу на ОСОБА_1 та заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції керувався переважно лише протоколом та висновком експертного дослідження № 041-1309-2025 від 2 вересня 2025 року, при цьому не надав належної оцінки доказам, поданим скаржником.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 458666 від 29 серпня 2025 року зазначено, що скаржник нібито «відтягла ОСОБА_3 за волосся та вкусила за палець». Однак скаржник вважає, що такі дії слід розглядати в контексті обставин події, а саме - після нападу з боку ОСОБА_2 , коли остання почала бити, душити, словесно ображати та принижувати скаржника.

За таких обставин дії скаржника були спрямовані на припинення протиправного нападу та відвернення небезпеки для свого здоров`я і життя та є реакцією на активне насильницьке посягання з боку ОСОБА_2 . Тобто йдеться про дії, вчинені з метою самозахисту, а не про ініціювання чи вчинення домашнього насильства у розумінні статті 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказує, що лише 20 січня 2026 року було надано загальний доступ до тексту постанови суду першої інстанції і вже 23 січня 2026 року захисником скаржника була подана апеляційна скарга. Постановою від 10 лютого 2026 року апеляційну скаргу повернуто, у зв`язку з ненаданням адвокатом витягу з договору, з якою скаржниця змогла ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень 6 лютого 2026 року. 

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Омельченко Д.В. підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, до суду подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Печерського районного суду міста Києва без змін.

Також ОСОБА_2 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона вказує, що суд першої інстанції дослідив та надав оцінку всім наданим доказам у справі та розглянув матеріали справи в повному обсязі, дав їм належну юридичну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує причини пропуску строку для подання апеляційної скарги та з метою забезпечення доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції доходить висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за необхідне його поновити.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, апеляційний суд доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевіряючи підстави для притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, апеляційний суд встановив наступне.

29 серпня 2025 року о 11 год. 10 хв. старшим інспектором СПДН Печерського УП ГУНП у місті Києві майором поліції Яременко О.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 458666 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_4 , зі змісту якого убачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно доньки ОСОБА_2 , а саме: висловлювала образи та погрози, хватала за руки та волосся, вкусила за палець, чим завдала шкоди психологічному та фізичному здоров`ю потерпілій, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на таке.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, необхідно виходити з положень статті 251 КУпАП, згідно з якими доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог статті 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом установлено, що у зв`язку з подіями, які мали місце 29 серпня 2025 року о 11 год. 10 хв. в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , були складені два протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 173-2 КУпАП, а також два заборонні приписи стосовно цих же осіб.

На ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за те, що 29 серпня 2025 року об 11 год. 10 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері ОСОБА_1 , а саме: висловлювала образи та погрози, била по обличчю та нозі, душила, закривала ніс та рот, чим завдала шкоди психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої. Вказаними діями порушила пункти 4, 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 4 лютого 2026 року, ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 458666, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 висловлювала образи та погрози, хватала за руки та волосся, вкусила за палець, чим завдала шкоду психологічного та фізичного здоров`я ОСОБА_2 , за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

У своїх поясненнях потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що 29 серпня 2025 року приблизно о 10 год. 30 хв., за попередньою домовленістю зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , вона прибула за адресою свого місця реєстрації: АДРЕСА_1 , з метою забрати додаток до диплома та особисті речі. Після того як ОСОБА_2 забрала із шухляди додаток до диплома, вона почала шукати належну їй рулетку для вимірювання. Не знайшовши її, взяла зі шухляди два пакетики чаю. У подальшому мати почала висловлюватися на адресу потерпілої образливими словами і схопила її рюкзак. ОСОБА_2 просила матір відпустити рюкзак та намагалася розтиснути її пальці, однак остання рюкзак не відпускала. Надалі мати схопила потерпілу за волосся та почала його виривати. З метою припинення таких дій потерпіла висловила погрозу пошкодити ноутбук, однак фактично таких дій не вчинила та ноутбук відпустила. Попри це, мати продовжувала тримати потерпілу за волосся, виривати його та висловлюватися образливо на її адресу. Крім того, вона подряпала потерпілій руки та вкусила за палець (а.с. 4).

В своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що 29 серпня 2025 року після 10 год. ранку за попередньою домовленістю до неї додому прийшла ОСОБА_2 , яка сказала, що їй необхідно забрати документи та замінити речі. Оскільки раніше вона без дозволу забрала з квартири деякі речі, ОСОБА_1 попросила показати рюкзак ОСОБА_2 та побачила в ньому свої речі, які донька взяла без дозволу. На це дочка відреагувала, грубо вирвала рюкзак з рук, після цього вона накинулась на ОСОБА_1 , повалила та почала завдавати удари ліктями по обличчю, душила та закривала руками ніс та рот, завдавала ударів по тілу ОСОБА_1 ногами, які були взуті в кросівки. Під час того, як вона душила, висловлювала на адресу ОСОБА_1 погрози та словесно ображала її лайкою. ОСОБА_1 почала кричати, а коли їй вдалось звільнитись, схопила телефон, вибігла в під`їзд та викликала поліцію (а.с. 5).

29 серпня 2025 року старший дільничний Печерського УП ГУ НП у м. Києві винесено терміновий заборонний припис серії АА № 373208 стосовно кривдника - ОСОБА_1 , яким передбачено заборону на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи, а також заборону у будь який спосіб контактувати з ОСОБА_2 , строком на 10 діб, починаючи з 14год. 00 хв. 29 серпня 2025 року до 14 год. 00 хв. 8 вересня 2025 року (а.с. 7)

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) ОСОБА_2 , 29 серпня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , о 11 год. 10 хв., ОСОБА_1 вчинила психологічне та фізичне домашнє насильство відносно доньки ОСОБА_2 , а саме: кричала, погрожувала, ображала, тягала за волосся, вхопила за руку, вкусила за палець (а.с. 3).

З довідки про проведення перевірки за зверненням ОСОБА_2 , складеної начальником СПДН ВП Печерського УП ГУНП у м. Києві майором поліції Юлією Томенко, встановлено, що 29 серпня 2025 року ОСОБА_2 , звернулась до Печерського УП ГУНП у м.Києві, де повідомила, що 29 серпня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , її мати ОСОБА_1 вчинила відносно неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Відносно ОСОБА_1 , відповідно до статті 3 розділу І Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 458666 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП. Крім того, з нею проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду щодо недопущення вчинення правопорушень у побуті та громадських місцях. Також стосовно ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис серії АА № 373208 строком на 10 діб, яким передбачено заборону на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи, а також заборону у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. У зв`язку з відсутністю достатніх даних, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, відомості про зазначені події до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені (а.с. 2).

Згідно висновку експертного дослідження № 041-1309-2025 від 2 вересня 2025 року складеного експертом державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи», при проведенні дослідження тілесні ушкодження ОСОБА_2 отриманих нею 29 серпня 2025 року встановлено, що за своїм характером, морфологія, локалізація виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони не були небезпечними для життя та як у сукупності так і кожне окремо відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (а.с.10 - 11). 

В дослідженому відеозапису із нагрудної камери працівників поліції зафіксовано пояснення учасників події 29 серпня 2025 року вже після того, як відбувся конфлікт, а також складення матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Так, потерпіла ОСОБА_2 на відеозаписі вказує, що прийшла до матері ОСОБА_1 забрати свої документи, також взяла чай і рушник, внаслідок чого мати почала забирати рюкзак і між ними зав`язався конфлікт.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині 1 статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено наявність у діях ОСОБА_1 ознак психологічного та фізичного насильства відносно ОСОБА_2 , внаслідок якого завдано шкоду психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, оскільки остання діяла в стані необхідної оборони, варто зазначити наступне.

Відповідно до положень статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Поняття необхідної оборони розкрито у кримінальному законодавстві. Так, відповідно до частини першої статті 36 Кримінального кодексу України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів чи інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у пунктах 2, 3 постанови від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» , слід мати на увазі, що стан необхідно оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Суспільно небезпечне посягання на законні права, інтереси, життя і здоров`я людини, суспільні інтереси чи інтереси держави може викликати в особи, яка захищається, сильне душевне хвилювання. Якщо в такому стані вона не могла оцінювати відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту, її ді слід розцінювати як необхідну оборону.

З урахуванням наведених положень статті 17 КУпАП, статті 36 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, підстав для визнання дій ОСОБА_1 такими, що вчинені у стані необхідної оборони, не вбачається.

Матеріалами справи, зокрема висновком експертного дослідження № 041-1309-2025 від 2 вересня 2025 року, підтверджено факт заподіяння ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень, що свідчить про реальне заподіяння шкоди її фізичному здоров`ю.

Водночас у справі відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність реального суспільно небезпечного посягання з боку потерпілої, її активних протиправних дій або безпосередньої загрози їх вчинення, що могло б об`єктивно зумовити стан необхідної оборони.

Також не встановлено, що дії ОСОБА_1 були спрямовані виключно на негайне відвернення чи припинення посягання, а не мали характеру взаємного конфлікту чи відповідного насильницького реагування після припинення будь-якої загрози.

При цьому сам факт агресивної поведінки ОСОБА_1 , який зафіксований у матеріалах справи, а саме образливі висловлювання, приниження з боку близького родича об`єктивно могло спричинити шкоду психічному здоров`ю потерпілої, що відповідає диспозиції частини 1 статті 173-2 КУпАП.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що дії ОСОБА_1 були вчинені в стані необхідної оборони, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. Відтак підстави для застосування положень статті 17 КУпАП та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності відсутні.

Доводи апеляційної скарги про однобічність дослідження доказів судом першої інстанції є безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку протоколу про адміністративне правопорушення, поясненням скаржника та потерпілої, рапорту працівника поліції, довідці про проведення перевірки за зверненням ОСОБА_2 , медичним документам та відеозаписам з нагрудних бодікамер працівників поліції.

Оцінка доказів здійснена з дотриманням вимог статті 252 КУпАП на підставі внутрішнього переконання, сформованого в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, судом першої інстанції досліджені повно та об`єктивно, постанова судді Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування не встановлені.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін. 

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду міста Києва у складі судді Константінової К.Е. від 24 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, - без змін. 

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Я.В. Головачов