Справа №592/14377/25 	
Номер провадження 22-ц/816/1916/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сидоренко А.П. (суддя-доповідач), суддів: Сізова Д.В., Щербаченко М.В.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2025 року, ухвалене в м. Суми у складі судді Алфьорова А.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в:
04 вересня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 . 
Свої вимоги мотивував тим, що 26 квітня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем укладено кредитні договори № 44505-04/2024 (на суму 5400 грн) та № 44597-04/2024 (на суму 2500 грн), а 28 квітня 2024 року — договір № 48572-04/2024 на суму (4000 грн).
25 липня 2024 року та 19 вересня 2024 року за договорами факторингу право вимоги за вказаними договорами перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». 
Зважаючи на те, що відповідач зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, утворилася заборгованість за кредитним договором № 44505-04/2024 в розмірі 13471,00 грн, з яких: 5400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5371,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 
за кредитним договором № 44597-04/2024 в розмірі 7162,50 грн, з яких: 2500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3412,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 
за кредитним договором № 48572-04/2024 в розмірі 13200,00 грн, з яких: 4000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7200,00 грн - сума заборгованості за процентами; 2000,00 грн - сума заборгованості по штрафним санкціям, у загальному розмірі 33833,50 грн, яку просить суд стягнути на свою користь, а також вирішити питання судових витрат.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 44505-04/2024 в розмірі 13471,00 грн, з яких: 5400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5371,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 2700,00 грн – сума заборгованості по штрафним санкціям; 
за кредитним договором № 44597-04/2024 в розмірі 7162,50 грн, з яких: 2500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3412,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 1250,00 грн - сума заборгованості по штрафним санкціям; 
за кредитним договором № 48572-04/2024 в розмірі 13200,00 грн, з яких: 4000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7200,00 грн - сума заборгованості за процентами; 2000,00 грн - сума заборгованості по штрафним санкціям, всього 33833 грн 50 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, обставини справи встановлені неповно та не відповідають фактичним обставинам, просить його скасувати та винести нове рішення в частині стягнення з нього на користь позивача відсотків та штрафних санкцій за кредитом заборгованості за кредитним договором № 44505-04/2024 від 26 квітня 2024 року, кредитним договором № 44597-04/2024 від 26 квітня 2024 року та кредитним договором № 48572-04/2024 від 28 квітня 2024 року в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу, що становить 5400,00 грн, 2500,00 грн. та 4000,00 грн. відповідно. Розподілити судові витрати міх учасниками справі пропорційно до задоволених вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не укладав договорів із новим кредитором та не був повідомлений про відступлення права вимоги. Крім того, з жовтня 2022 року він є військовослужбовцем, тому відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти та штрафні санкції не підлягають нарахуванню.
Суд ці обставини не дослідив, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення основного боргу, а рішення суду - скасуванню в частині стягнення відсотків і штрафних санкцій та зміні в частині судових витрат.
02 квітня 2026 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, заперечуючи проти доводів відповідача, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи слідує, що 26 квітня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 44505-04/2024, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 5400 грн строком на 120 днів зі сплатою 1,50 % на день.
Відповідно до п.п. 1.6 п. 1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом перерахування на платіжну картку відповідача. Кредит вважається наданим у день перерахування коштів. Підписанням договору відповідач підтвердив ознайомлення та згоду з умовами надання кредиту (а.с. 7-9).
25 липня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 25072024, за яким відбулося відступлення права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Згідно з реєстром боржників від 25 липня 2024 року до договору факторингу № 25072024 від 25 липня 2024 рок, відповідач набув право вимоги до відповідача у сумі 13471,00 грн, з яких: 5400,00 грн - основний борг, 5371,00 грн - відсотки, 2700,00 грн - штрафні санкції (а.с. 31).
Також 26 квітня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем укладено Договір про надання фінансового кредиту № 44597-04/2024, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 2500 грн, строком на 120 днів, зі сплатою 1,50% в день (а.с. 16-19).
Заборгованість відповідача за вказаним договором становить 7162,50 грн (2500,00 грн - основний борг, 3412,50 грн - відсотки, 1250,00 грн - штрафні санкції).
25 липня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 25072024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 26-28).
Відповідно до Реєстру боржників від 25 липня 2024 року до Договору факторингу № 25072024 від 25 липня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 7162,50 грн, з яких: 2500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3412,50 грн – сума заборгованості за відсотками, 1250,00 грн сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с. 32).
28 квітня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем укладено Договір про надання фінансового кредиту № 48572-04/2024, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 4000,00 грн строком на 120 днів зі сплатою 1,50% в день (а.с. 33-35).
Заборгованість за цим кредитним договором становить 13200,00 грн (4000,00 грн - основний борг, 7200,00 грн - відсотки, 2000,00 грн - штрафні санкції).
19 вересня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19092024, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило право вимоги, а позивач набув права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників (а.с. 43-45).
Згідно з Реєстром боржників від 19 вересня 2024 року позивач набув право вимоги до відповідача за загальною заборгованістю в сумі 13200,00 грн, з яких: 4000,00 грн - основний борг, 7200,00 грн - відсотки, 2000,00 грн - штрафні санкції (а.с.48).
Згідно з довідкою №1538 від 28 лютого 2026 року, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 03 жовтня 2022 року по теперішній час (а.с. 94).
На підтвердження статусу військовослужбовця відповідачем також надано суду копію військового квитка відповідача серії НОМЕР_2 від 03 травня 2022 року (а.с. 93), посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , дата видачі 27 листопада 2024 року (а.с. 95).
Відповідач не визнає позовні вимоги в частині стягнення нарахованих відсотків та штрафів, та вважає, що вони не мали нараховуватися відповідно до норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строк визначений договором, розмір заборгованості за кредитними договорами підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростований.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідач підтверджує факт укладання кредитних договорів 26 квітня 2024 року № 44505-04/2024 та № 44597-04/2024, а також кредитного договору 28 квітня 2024 року № 48572-04/2024 між ним та ТОВ «Аванс Кредит».
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону від 30 березня 2021 року №1357-ІХ, який набрав чинності з 23 квітня 2021 року, та яка діяла зі змінами, внесеними згідно із Законом №2459-IX від 27 липня 2022 року до 04 травня 2024 року) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Аналіз змісту цієї норми, якою доповнено Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно із Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», проте у згаданій вище редакції свідчить, що вона поширюється на дві категорії військовослужбовців: (1) військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; (2) інші військовослужбовці, до яких належать військовослужбовці, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час дії особливого періоду.
Для першої категорії військовослужбовців щоб скористатися пільгою необхідно надати докази їх призову на військову службу саме за призовом під час мобілізації, на особливий період. При цьому, вказана пільга надається їм на весь час їх призову. Щодо надання пільги другій категорії військовослужбовців, тобто військовослужбовцям, які перебувають на інших видах військової служби, окрім військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, така надається їм у період перебування безпосередньо в районах та у період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. При цьому, вказана пільга надається їм під час дії особливого періоду. Вказані обставини мають бути підтверджені відповідними документами, визначеними Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (із відповідними змінами).
Законом України від 21 березня 2024 року №3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», який набрав чинності 04 травня 2024 року, пункт 15 статті 14 викладено в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
Аналіз змісту цієї норми дає підстави для висновку, що законодавець розширив категорію «інших» військовослужбовців, віднісши до неї військовослужбовців, які брали або беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, проте виключив із Закону положення про те, що надання цієї пільги такій категорії військовослужбовців обумовлюється їх перебуванням безпосередньо в таких районах та у період здійснення зазначених заходів.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження №61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
У відповідності до пункту 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Таким чином, статус військовослужбовця надається громадянину, який проходить військову службу відповідно до чинного законодавства України. Такого статусу особа набуває з часу початку проходження нею військової служби, визначеного законодавством.
У цій справі встановлено, що справа розглядалася судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Згідно повернутих рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, відповідач не отримував копію позовної заяви, ухвали про відкриття провадження, повістки суду, відтак не міг надати суду першої інстанції відзив на позовну заяву із долученням доказів (а.с. 65, 71).
До апеляційної скарги відповідач долучив довідку, видану командиром військової частини НОМЕР_1 від 28 лютого 2026 року, із якої вбачається, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 03 жовтня 2022 року по теперішній час (а.с. 94).
Відтак, ОСОБА_1 має статус військовослужбовця Збройних Сил України.
Договори№ 44505-04/2024, № 44597-04/2024 та № 48572-04/2024 про надання споживчих кредитів, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Аванс Кредит» - 26 та 28 квітня 2024 року, тобто у період дії Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відтак, нарахування відповідачу відсотків та штрафів за цими договорами є такими, що суперечитимуть приписам ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині незаконного нарахування відсотків та штрафів за користування кредитом з урахуванням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є обґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта щодо неповідомлення його про відступлення права вимоги як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до положень Цивільний кодекс України, зокрема статей 512–516, відступлення права вимоги є підставою заміни кредитора у зобов`язанні та не потребує згоди боржника, а відсутність повідомлення боржника про таке відступлення не впливає на дійсність правочину та не змінює змісту і обсягу зобов`язання.
Неповідомлення боржника про заміну кредитора має правове значення лише у контексті визначення належного кредитора при виконанні зобов`язання та покладає ризик несприятливих наслідків на нового кредитора, однак саме по собі не звільняє боржника від обов`язку виконати зобов`язання.
З огляду на те, що наявність заборгованості та її розмір встановлені судом першої інстанції та належними і допустимими доказами підтверджені, а право вимоги перейшло до позивача на підставі належного правочину, доводи апелянта про неповідомлення його про відступлення права вимоги не спростовують правомірності заявлених вимог та не є підставою для скасування рішення суду.
Правова позиція щодо відсутності впливу неповідомлення боржника про відступлення права вимоги на дійсність такого відступлення та на обсяг зобов`язання узгоджується з усталеною практикою Верховний Суду (Постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, висновки суду першої інстанції в частині стягнення відсотків та штрафів за користування кредитами зроблені з порушенням норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За звернення до суду із позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило 3028,00 грн судового збору, позов задоволено на 35%, відтак із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1059,80 грн (35%).
За подання апеляційної скарги відповідач сплатив 3633,60 грн судового збору. Оскільки апеляційна скарга задоволена в повному обсязі, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за звернення до суду із апеляційною скаргою у розмірі 3633,60 грн. 
Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2025 року змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції: 
«Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 44505-04/2024 в розмірі 5400 грн 00 коп.; за кредитним договором № 44597-04/2024 в розмірі 2500 грн 00 коп., за кредитним договором № 48572-04/2024 в розмірі 4000 грн 00 коп., а всього 11900 грн 00 коп. та судовий збір у сумі 1059 грн 80 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.». 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3636 грн. 60 коп. за апеляційне оскарження рішення суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	А.П. Сидоренко	

Судді: Д.В. Сізов 

М.В. Щербаченко