Справа № 137/770/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2026 р. 

Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Літин цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2026 представник позивача Пєскова С.В. звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 03.11.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізпозика») та ОСОБА_1 укладено договір № 545808-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 4000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника.
Боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 545808-КС-005 про надання кредиту належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, розрахунок та розмір якої зазначено у розрахунку заборгованості за договором № 545808-КС-005 позичальника ОСОБА_1 , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором внаслідок чого у нього станом на 05.05.2026 утворилась заборгованість за договором № 545808-КС-005 про надання кредиту, в розмірі 13 560,00 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 4 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 6 760,00 грн, та суми прострочених платежів за відсотками відповідно до ст. 625 ЦКУ - 2 000,00 грн., суми прострочених платежів за комісією – 800,00 грн.
За вказаних підстав представник позивача просить стягнути із ОСОБА_1 13 560,00 грн. заборгованості за договором про надання кредиту та витрати зі сплати судового збору.
02.06.2026 відповідачем ОСОБА_1 на електронну адресу суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечив розмір заявленої до стягнення заборгованості за кредитним договором №545808-КС-005 від 03.11.2025, визнав факт отримання кредитних коштів, однак не погодився з нарахуванням загальної суми 13 560,00 грн, з яких: 4 000,00 грн – основний борг, 6 760,00 грн – проценти, 800,00 грн – комісія та 2 000,00 грн – нарахування за ст. 625 ЦК України. Відповідач вказав, що як військовослужбовець Збройних Сил України, який бере участь у заходах із забезпечення оборони держави, він підпадає під гарантії п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також послався на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо звільнення від відповідальності у вигляді штрафних санкцій, пені та нарахування процентів у період дії воєнного стану, у зв`язку з чим вважає неправомірним нарахування процентів, комісії та додаткових платежів (а.с. 47-49).
11.06.2026 представником позивача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник наполягає на задоволенні позовних вимог з огляду на те, що відповідач у відзиві не заперечує факти укладення кредитного договору, отримання коштів та наявність заборгованості, що згідно зі ст. 82 ЦПК України звільняє від доказування цих обставин. Позивач зазначає, що нарахування процентів здійснювалося виключно в межах строку кредитування на залишок тіла кредиту щоденно, а перехід зі зниженої ставки (1% в день) на стандартну (1% в день відповідно до умов договору) відбувся внаслідок порушення відповідачем узгодженого графіка платежів, що зумовило правомірне збільшення загальної вартості кредиту. Крім того, позивач наголошує на добровільному підписанні договору відповідачем за допомогою електронного підпису, відсутності з його боку звернень про розірвання чи визнання договору недійсним, а також підкреслює, що договірні проценти за користування коштами є платою за кредит, а не неустойкою (штрафом, пенею) чи заходами відповідальності за ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим чинне законодавство України не наділяє суд повноваженнями щодо їх зменшення (а.с. 74-86).
Представник позивача ТОВ «Бізпозика» до судового засідання не з`явився. При зверненні до суду зазначили клопотання, відповідно до якого представник позивача просить розгляд справи проводити без участі представника позивача. Позовні вимоги просив задовольнити повністю. Не заперечили проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 10).
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився. При поданні відзиву на позовну заяву зазначив клопотання, яким просив розгляд справи проводити у його відсутність (а.с. 49).
Дослідивши матеріали справи, дослідивши позицію відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Так, 03.11.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №545808-КС-005 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с. 12-14).
В анкеті клієнта в реквізитах позичальника зазначені номер банківської платіжної картки платіжного засобу та РНОКПП відповідача інформація стосовно бажаного кредиту, фінансовий номер телефону, номер банківської картки та інші дані Позичальника (а.с. 17).
Договір відповідачем підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7769 (а.с. 14).
Паспортом споживчого кредиту передбачено основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту та інші умови. Паспорт споживчого кредиту відповідачем також підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 15-16).
Представником позивача додано до позовної заяви візуальну форму послідовності дій ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 545808-КС-005 від 03.11.2025 (а.с. 18).
На виконання ухвали суду про витребування доказів, суду надана інформація із АТ «Універсалбанк» щодо банківських рахунків ОСОБА_1 . Згідно з наданою відповіддю, на ім`я вказаної особи в банку емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 88). Крім того, банком надано виписку по зазначеному рахунку за період з 03.11.2025 по 20.04.2026. Із запису від 03.11.2025 підтверджується надходження коштів на рахунок відповідача у розмірі 4000,00 грн (а.с. 89-94).
Із розрахунку заборгованості за кредитним договором №545808-КС-005 від 03.11.2025 у ОСОБА_1 станом на 05.05.2026 утворилась загальна заборгованість 13 560,00 грн., з яких: 4 000,00 грн., - заборгованість за кредитом, 6 760,00 грн. - заборгованість по відсотках, 2 000,00 грн - сума прострочених платежів відповідно до ст. 625 ЦК України, 800,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією (а.с. 21-22).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин сьомої та дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.
Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Що ж стосується вимог позивача про стягнення 2 000,00 грн. у якості сума прострочених платежів відповідно до ст. 625 ЦК України, 800,00 грн. суми прострочених платежів за комісією, то зазначені вимоги задоволенню не підлягають оскільки відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції закону України № 2120-IX від 15.03.2022 р.) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення 2 000,00 грн суми прострочених платежів відповідно до ст. 625 ЦК України та 800,00 грн. у якості суми прострочених платежів за комісією.
Окрім того, згідно частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(далі Закон №2011-ХІІ), згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації.
Разом із тим, ці положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.
Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с. 53-58) ОСОБА_1 є військовослужбовцем у періоди 28.04.2025-06.08.2025, 21.08.2025-26.01.2026(включно) приймав участь у заходих необхідних для забезпечення оборони України (а.с. 50).
Кредитний договір між сторонами укладено 03.11.2025 (а.с. 12).
Отже, відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, призвані на військову службу під час мобілізації в особливий період, на весь час їх призову, а також їхні дружини (чоловіки), звільняються від сплати процентів за користування кредитом у період проходження військової служби під час дії особливого періоду.
З огляду на те, що відповідач являється військовослужбовцем, а зазначені зміни до Закону набрали чинності 18.05.2024, суд доходить висновку, що починаючи з 18.05.2024 на відповідача не поширюється обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом, а відтак вимоги позивача в частині стягнення процентів, задоволенню не підлягають.
Щодо доводів сторони позивача, викладених у відповіді на відзив (а.с. 74-86), про правомірність нарахування договірних процентів на залишок тіла кредиту, їх фіксований характер як плати за користування коштами та відсутність у суду повноважень щодо їх зменшення чи скасування, суд оцінює їх критично та відхиляє з огляду на таке. Позивач безпідставно ототожнює загальне право кредитодавця на одержання процентів (ст. 1048 ЦК України) із безумовним обов`язком їх сплати особливою категорією боржників -військовослужбовцями. Суд наголошує, що норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є імперативними (обов`язковими) та встановлюють пряму державну гарантію у вигляді повного звільнення військовослужбовців від сплати процентів за користування кредитом у період проходження служби в особливий період. Ця пільга носить характер спеціальної соціальної норми, яка має пріоритет над загальними договірними умовами (свободою договору за ст. 627 ЦК України) та принципом обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).
Оскільки факт перебування відповідача на військовій службі під час дії особливого періоду у межах строку дії кредитного договору (укладеного 03.11.2025) підтверджений матеріалами справи (а.с. 50, 53-58), нарахування Позивачем будь-яких процентів за цей період є протиправним в силу закону. Суд не «зменшує» проценти на власний розсуд, а констатує відсутність у відповідача обов`язку їх сплачувати на підставі прямої законодавчої заборони, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні цієї частини позову.
Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію представника позивача, заперечення відповідача, суд вважає необхідним позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 4 000,00 грн. прострочених платежів по тілу кредиту, оскільки останній не виконав свої зобов`язання згідно укладеного кредитного договору № 545808-КС-005 від 03.11.2025 щодо повернення кредитних коштів.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених позивачем, складає 2662,40 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 4 000,00 грн. * 100% : 13 560,00 грн. ціни позову = 29,49 %), тобто 29,49 % від суми сплаченого судового збору 29,49 *% * 2662,40 грн:/100% = грн), що складає 785,14 грн.
Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 137, 141, 209, 247, 258-259 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (ЄДРПОУ: 41084239, Місце знаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411) заборгованість за договором № 545808-КС-005 від 03.11.2025 яка станом на 05.05.2026 складається із 4 000,00 грн. прострочених платежів по тілу кредиту та 785,14 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.