ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2026 м. Дніпро Справа № 904/448/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),
суддів: Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В., 

за участю секретаря судового засідання Янкіної Г.Д.

та представників:

від скаржника (позивача): Кудрявцев Д.В. (в режимі відеоконференції);
від відповідача:  Лопатько С.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 (ухвалене суддею Ніколенком М.О. у м. Дніпрі, повне рішення складене 30.04.2026) у справі № 904/448/26 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" (смт. Губиниха, Дніпропетровська область) 
до ОСОБА_1 (м. Дніпро) 
про зобов`язання передати документи та майно,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Повер Про" (далі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд зобов`язати ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Повер Про" документи та речі (майно) Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", зокрема:
1) оригінали документів, що підтверджують права Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" на майно;
2) оригінали документів бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" за період з 13.09.2017 по 24.07.2025 (включно);
3) оригінали господарських договорів, укладених Товариством з обмеженою відповідальністю "Повер Про";
4) оригінали укладених Товариством з обмеженою відповідальністю "Повер Про" договорів з іншими учасниками цивільних правовідносин (в тому числі, але не виключно оригінали договорів позики);
5) всі накази і розпорядження виконавчого органу (директора) Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про";
6) журнали реєстрації наказів і розпоряджень виконавчого органу (директора), журнали реєстрації вихідної кореспонденції Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про";
7) оригінали документів, що містять інформацію про річну фінансову звітність Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про";
8) оригінали документів звітності Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", що подаються (подані або мали бути подані) відповідним державним органам;
9) оригінали кадрової документації Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" (особові справи працівників, їх заяви, трудові книжки тощо);
10) майно, яке було отримано Товариством з обмеженою відповідальністю "Повер Про" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітапарк" на підставі акту приймання-передачі від 01.03.2018.
Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами:
- 13.09.2017 було створено та зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю "Повер Про", про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було вчинено запис № 12291020000003751 від 13.09.2017. Відповідно до Наказу № 1 від 13.09.2017 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" з 13.09.2017. Перебуваючи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", ОСОБА_1 , за Актом прийому - передачі обладнання від 01.03.2018 отримав від ТОВ "Вітарак" обладнання згідно з переліком (23 одиниці);
- рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", оформленим Протоколом від 03.07.2025, відсторонено директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" ОСОБА_1 від виконання обов`язків директора строком до 20.07.2025. Відповідно до Наказу № 1-к від 04.07.2025 ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" з 04.07.2025. Рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", оформленим Протоколом від 22.07.2025, звільнено директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" ОСОБА_1 з 22.07.2025;
- саме колишній керівник за актом приймання - передавання має передати новопризначеному керівнику всі документи, які знаходяться в діловодстві Товариства. При цьому ОСОБА_1 було передано новому керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" не всі наявні у нього документи та матеріальні цінності Товариства. Зокрема, ОСОБА_1 не було передано обладнання, отримане від ТОВ "Вітарак" за Актом прийому - передачі обладнання від 01.03.2018.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі №904/448/26 відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" до ОСОБА_1 про зобов?язання відповідача передати позивачу документи та речі (майно) Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" повністю.
Рішення обґрунтовано наступним:
- саме колишній керівник за актом приймання-передавання має передати новопризначеному керівнику всі документи, які знаходяться в діловодстві Товариства. Так, за Актами приймання - передачі документів та матеріальних цінностей від 11.07.2025, від 15.07.2025 та від 21.07.2025 ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв документи та матеріальні цінності Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" згідно з переліками;
- 25.04.2025 за адресою місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про": Дніпропетровська область, смт. Губиниха, вул. Берегового, 35-С збройними силами РФ був нанесений удар з використанням БПЛА, внаслідок чого у цій промисловій зоні утворилась пожежа. Цей факт підтверджений Актом про пожежу, складеним ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області від 25.04.2025, відповідно до змісту якого в результаті пожежі було знищено, зокрема, але не виключно: дах, перекриття, оздоблення стін, вікна, обладнання, кондиціонери, вентиляційна система, архів, поточна документація, сировина, пакування, матеріали, майно за місцезнаходженням виробничих потужностей Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про";
- майно, передане Товариству з обмеженою відповідальністю "Повер Про" за Актом від 01.03.2018, являє собою габаритне промислове устаткування, призначене для виготовлення продуктів харчування;
- як убачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю "Повер Про" здійснює такі види діяльності: 10.82 Виробництво какао, шоколаду та цукрових кондитерських виробів (основний); 10.72 Виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання; 21.10 Виробництво основних фармацевтичних продуктів; 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 10.86 Виробництво дитячого харчування та дієтичних харчових продуктів; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення;
- як убачається з експертного висновку № ГО-515 від 15.05.2025, в результаті пожежі, що виникла 25.04.2025 за адресою місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" в результаті удару збройними силами РФ по території підприємства з використанням БПЛА, було знищено майно загальною вартістю 18 701 384 грн 49 коп. Більшість майна з наведеного у висновку переліку є продуктами харчування або їх складовими, крім того, кілька одиниць обладнання та іграшки дитячі;
- тобто, станом на момент удару БПЛА по території Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" 25.04.2025, останнє здійснювало активну господарську діяльність з виготовлення продукції;
- з наведеного та за відсутності належних та допустимих доказів іншого можна зробити висновок про те, що майно, передане Товариству з обмеженою відповідальністю "Повер Про" за Актом прийому - передачі обладнання від 01.03.2018, було змонтовано на території підприємства та використовувалось останнім в господарській діяльності;
- з додатку до експертного висновку № ГО-515 від 15.05.2025 (фотофіксація наслідків удару БПЛА по території Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" 25.04.2025) вбачається, що промислова зона, у якій було розташовано Товариство, майже повністю знищена в результаті пожежі і являє собою невідрізнюване скупчення згорілих предметів (елементи будівлі, паперів, об`єктів, первісне призначення яких встановити неможливо);
- отже, у даному випадку не вбачається неналежне виконання колишнім керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" ОСОБА_1 своїх встановлених законом обов`язків передати новому керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" документацію та майно товариства. Навпаки, вбачається неможливість передання ОСОБА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю "Повер Про" документів та майна, що є предметом спору, внаслідок їх знищення в результаті пожежі;
- позивач, в свою чергу, не надав до суду належних та допустимих доказів того, що майно та документація, яке є предметом цього спору, було відсутнє за адресою місця знаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про": Дніпропетровська область, смт. Губиниха, вул. Берегового, 35-С в момент удару БПЛА. У даному випадку, позивач не довів належними та допустимими доказами факту порушення його прав та інтересів щодо повернення документів та речей (майна) Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" саме внаслідок протиправних дій та/або бездіяльності ОСОБА_1 .

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Повер Про" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" з апеляційною скаргою (вх. № суду 50335 від 20.05.2026), в якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі № 904/448/26 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" до ОСОБА_1 про зобов`язання передати документи та майно.
Апеляційна скарга обґрунтована наступними обставинами:
- суд першої інстанції проігнорував посилання позивача, що лише після отримання вимоги 03.11.2025 № 03/1 від ТОВ "Вітапак" про повернення обладнання, тобто вже після звільнення ОСОБА_1 , стало відомо, що 01.03.2018 ТОВ "Вітапак" передав в оренду ТОВ "Повер Про" обладнання по договору оренди обладнання № 1 від 01.03.2018. Дія цього договору закінчена 18.06.2025, після остаточного розрахунку за оренду обладнання. На підставі пункту 1.2. договору, обладнання є власністю орендодавця та підлягає обов`язковому поверненню після закінчення дії цього договору. Обладнання має бути повернене технічно справним, в такому ж стані, яким було утримано в оренду, з урахуванням природного зносу (пункт 5.2. договору) протягом 10 днів з дня отримання вимоги. Таку вимогу було отримано 25.11.2025. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не було передано обладнання за актами приймання-передачі, позивач звернувся до ОСОБА_1 з вимогами про надання пояснень та передачі обладнання. У відповіді на вимогу ОСОБА_3 було повідомлено, що обладнання весь час за його керівництва перебувало за місцезнаходженням ТОВ "Повер Про". Таким чином, ОСОБА_1 було підтверджено, що ним не було передано всієї документації, належної Товариству з обмеженою відповідальністю "Повер Про", а також матеріальних цінностей. Однак, суд не звернув увагу, що, передаючи частину документації, ОСОБА_1 навмисно приховав, де знаходиться обладнання, яке було отримано ним на підставі актів приймання-передачі. Окрім того, суд не дослідив тієї обставини, що ОСОБА_1 взагалі не було зроблено жодних дій з повідомлення ТОВ "Вітапак" про місцезнаходження майна та його стан, а також нового керівника;
- висновок суду першої інстанції про те, що майно, передане Товариству з обмеженою відповідальністю "Повер Про" за Актом прийому-передачі обладнання від 01.03.2018, було змонтовано на території підприємства та використовувалось останнім в господарській діяльності, а отже, останнє було знищене в результаті пожежі, є незрозумілим, оскільки доказів, де на час удару БПЛА перебувало це майно матеріали справи не містять;
- окрім того, звертаємо увагу апеляційного суду, що ані Акт про пожежу, ані висновок ТПП не містять висновку про знищення саме обладнання, яке було передано за Актом приймання-передачі. Тобто, висновок суду першої інстанції про наявність обладнання під час обстрілу є лише припущенням суду, та жодним доказом, наявним в матеріалах справи, не підтверджується;
- документи та майно, які просить витребувати позивач, є майном, яке належить на праві власності товариству та перебуває в оренді;
- у разі звільнення директора він зобов`язаний передати наявну у нього документацію Товариства, печатки та штампи, службове посвідчення учаснику Товариства або новопризначеному директору, або іншій особі, визначеній учасником. У разі невиконання цього обов`язку директор зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану Товариству (пункт 6.7 Статуту);
- відповідно до частини 2 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" відповідальність за зберігання документів товариства покладається на виконавчий орган товариства та на головного бухгалтера (у разі призначення) - щодо документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності;
- документи, передбачені частиною першою цієї статті, підлягають зберіганню протягом усього строку діяльності товариства, крім документів бухгалтерського обліку, строки зберігання яких визначаються відповідно до законодавства (частина 3 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю");
- таким чином, з моменту призначення відповідача на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" документація останнього, в тому числі бухгалтерського та іншого обліку, та печатка товариства була передана йому для виконання повноважень керівного органу управління товариством згідно із статутом. Крім того, очевидно, що у період керування товариством з вересня 2017 року по липень 2025 року, директором укладались правочини, повинна була створюватись та подаватись до контролюючих органів звітна документація, а також повинно було забезпечуватись зберігання первинної документації з діяльністю господарства, яка стала підставою для звітування, а також документації з ведення господарської діяльності, угод (договорів), а також зберігання майна, належного Товариству та переданого йому на праві оренди;
- суд першої інстанції проігнорував доводи позивача, про те, що, зважаючи на необхідність здійснення господарської діяльності Товариством та управління цією юридичною особою, колишній керівник (відповідач), керуючись загальними засадами цивільного законодавства, зокрема принципами добросовісності і розумності, повинен був вжити всіх можливих заходів для якнайшвидшого передання відповідних речей та документів новому керівнику незалежно від того, чи звертались новий керівник та/або саме Товариство до нього із відповідним запитом на передання документів, оскільки після звільнення з посади директора в останнього відсутні правові підстави для володіння, користування та розпорядження такими документами та речами. Отже, колишній керівник Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" за актом приймання-передавання має передати новопризначеному керівнику товариства всі документи, які знаходяться в діловодстві товариства, а також майно. Попри наведене, цілком логічно, що новий керівник/учасник товариства може не володіти інформацією про повний перелік документів, які стосуються господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", та їх конкретні реквізити, а тому відсутність визначення таких реквізитів документів не може бути правовою підставою для відмови у їх переданні новому керівнику, у зв`язку з чим у колишнього керівника при добросовісному виконанні своїх обов`язків може бути лише два шляхи поведінки: передання новому керівнику всіх існуючих документів, які стосуються господарської діяльності товариства; або ж повідомлення про неможливість надання всіх або частини запитуваних документів, які стосуються господарської діяльності товариства, із зазначенням мотивів;
- колишній керівник, знаючи про місцезнаходження майна, що воно на праві власності належить іншим юридичним особам, однак перебуває в оренді у позивача, жодним чином не передав та не повідомив про місцезнаходження цього майна, а навпаки приховав, що таке майно перебуває в оренді, і лише після звернення із претензією повідомив, що начебто майно перебуває під завалами за юридичною адресою Товариства, а отже останній діяв недобросовісно;
- доказів знаходження майна за юридичною адресою відповідачем надано не було, більш того колишній директор ОСОБА_1 не вчинив жодних дій з приводу повідомлення власників про знищення обладнання та жодним чином не зафіксував його перебування у зруйнованій будівлі;
- підсумовуючі вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту порушення його прав та інтересів щодо повернення документів та речей (майна) Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" саме внаслідок протиправних дій та/або бездіяльності ОСОБА_1 , оскільки саме на колишнього директора було покладено обов`язок з передачі як документації так і майна належного ТОВ "Повер Про" на підставі права власності, оренди, тощо, як посадової особи Товариства та останній повинен був здійснити всі необхідні дії з розшуку та відновлення майна.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2026 відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 01.07.2026.

Від відповідача ( ОСОБА_1 ) до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № суду 7358/26 від 03.06.2026), в якому він просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Повер Про", а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі № 904/448/26 - залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований відповідачем наступними обставинами: 
- під час судового засідання представник позивача ОСОБА_2 на питання представника відповідача, чи вживались теперішнім директором дії щодо розшуку орендованого майна ТОВ "Вітапак" та перевірки його дійсного розташування за місцезнаходженням ТОВ "Повер Про", чітко відповів, що після пожежі внаслідок акту агресії 25.04.2025 нерухоме майно знаходиться в аварійному стані, тому після гасіння пожежі протягом 5 годин пожежі рятувальники заборонили туди доступ через загрозу життю, тому жодних дій ОСОБА_2 не вчиняв;
- при цьому у відповіді на вимогу за вих. № б/н від 17.11.2025 на № 10/11 від 10.11.2025 відповідачем зверталась увага позивача на те, що наскільки відомо відповідачу, то умови договору оренди обладнання № 1 від 01.03.2018, укладеного між ТОВ "Вітапак" і ТОВ "Повер Про", не містять чітких строків надання сертифікату ТПП і, відповідно, внаслідок такої інформації в компетенції керівника ТОВ "Повер Про" було вирішити: або (1) вживати заходів для розбирання завалів у постраждалій від агресії 25.04.2025 будівлі і повертати витребуване ТОВ "Вітапак" обладнання після пожежі, яке перебуває під такими завалами; або (2) вжити заходів для отримання сертифіката ТПП для звільнення від відповідальності перед ТОВ "Вітапак" за неможливість повернення останньому такого обладнання;
- всю наявну в розпорядженні відповідача документацію у повному обсязі сумлінно і негайно було передано новому одноосібному учаснику і самопризначеному керівнику ТОВ "Повер Про" ОСОБА_2 при першій зустрічі 11.07.2025 за Актом приймання-передачі від цієї дати;
- решта документації (в паперовій формі), яка б мала бути і яка утворювалась до і під час керівництва відповідача, була знищена внаслідок акту агресії 25.04.2025, що підтверджується Актом пожежі від 25.04.2025, копія якого також надавалась позивачу за таким Актом приймання-передачі від 11.07.2025;
- фактично, представник позивача сам маючи законні повноваження власника та директора ТОВ "Повер Про", розуміючи, що єдиним місцезнаходженням його підприємства, всіх потужностей та виробничого процесу, складу матеріалів та готової продукції є адреса, де відбулась атака шахедом РФ та пожежа, не здійснив жодних дій щодо з`ясування цього питання. Натомість безпідставно і бездоказово стверджуючи про не повернення відповідачем обладнання ТОВ "Вітапак", позивач намагається перекласти потенційні негативні наслідки своєї бездіяльності як керівника ТОВ "Повер Про" безпосередньо на відповідача;
- крім того, гасіння пожежі здійснювалось Самарівським районним управлінням ГУ ДСНС у Дніпропетровській області, за фактом якої складено Акт про пожежу від 25.04.2025, і яким визначено причину пожежі – обстріл, і в якому (акті) в графі "Пожежею знищено" чітко визначено "Виробничі лінії обладнання, сировина, пакувальні матеріали, майно, готова продукція, інструменти та документація ТОВ "Повер Про";
- всю наявну в розпорядженні відповідача документацію, було передано доданим до позовної заяви Актом приймання-передачі документів і матеріальних цінностей від 11.07.2025, разом із всіма наявними правами і паролями доступу Товариства до EDI, EDO сервісів EDIN, ВЧАСНО;
- з 04.07.2025 виконуючим обов`язки директора ТОВ "Повер Про" був саме представник позивача Кудрявцев Д.В., який вирішив провести службову перевірку щодо діяльності відповідача. Відповідач був відсторонений від своїх обов`язків, а під час службової перевірки саме ОСОБА_2 як в.о. директора мав зберігати всю документацію та дбати про майно товариства.

У судове засідання 01.07.2026 з`явилися представники скаржника (позивача) та відповідача.
Судом відзначено, що у даному випадку всі учасники справи отримали ухвалу суду від 25.05.2026 завчасно; підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні 01.07.2026, визначені Господарським процесуальним кодексом України, відсутні.
У судовому засіданні 01.07.2026 представник скаржника (позивача) просив апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі № 904/448/26 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", посилаючись на доводи, наведені в апеляційній скарзі. 
Представник відповідача у судовому засіданні 01.07.2026 просив апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 залишити без змін, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу.
Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції під час апеляційного провадження.
У судовому засіданні 01.07.2026, відповідно до статей 240, 283 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
13.09.2017 було створено та зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю "Повер Про", про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було вчинено запис № 12291020000003751 від 13.09.2017. 
Відповідно до Наказу № 1 від 13.09.2017 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" з 13.09.2017. 
Перебуваючи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", ОСОБА_1 , за Актом прийому - передачі обладнання від 01.03.2018 отримав від ТОВ "Вітарак" обладнання згідно з переліком (23 одиниці).
Рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", оформленим Протоколом від 03.07.2025, відсторонено директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" ОСОБА_1 від виконання обов`язків директора строком до 20.07.2025. 
Відповідно до Наказу № 1-к від 04.07.2025 ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" з 04.07.2025. 
Рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", оформленим Протоколом від 22.07.2025, звільнено директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" ОСОБА_1 з 22.07.2025.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва.
Відповідно до пункту 6.4. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", виконавчим органом товариства є директор.
За приписами частин 1, 2, 3 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", Товариство зобов`язано зберігати такі документи:
1) протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника);
2) статут товариства та зміни до статуту;
3) протоколи загальних зборів учасників;
4) документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них;
5) положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття);
6) протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства;
7) аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг;
8) річну фінансову звітність;
9) документи звітності, що подаються відповідним державним органам;
10) документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів;
11) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства;
12) документи, що підтверджують права товариства на майно;
13) документи бухгалтерського обліку.
Відповідальність за зберігання документів товариства покладається на виконавчий орган товариства та на головного бухгалтера (у разі призначення) - щодо документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності.
Документи, передбачені частиною першою цієї статті, підлягають зберіганню протягом усього строку діяльності товариства, крім документів бухгалтерського обліку, строки зберігання яких визначаються відповідно до законодавства.
Частиною 2 статті 8 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Згідно з частиною 6 статті 8 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.
Частиною 3 статті 8 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.
Системний аналіз положень статей 8, 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" у взаємозв`язку з пунктами 1.2, 3.3, 3.12 Положення про проведення касових операцій № 637 свідчить, що саме на уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власника відповідно до законодавства та установчих документів покладається відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03.06.2025 у cправі № 906/948/24. 
Відповідно до пункту 1 розділу XV Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 22.06.2015 за № 736/27181, під час зміни керівника установи наявність і стан документів (справ), що знаходяться в діловодстві структурних підрозділів та в архіві, а також облікових документів та довідкового апарату до них відбиваються окремим розділом в акті приймання-передавання установи. Відповідно до облікових даних служби діловодства та архіву в акті наводяться окремо кількість документів, що знаходяться в діловодстві, та кількість справ, що зберігаються в архіві, у тому числі кількість справ, що внесені до Національного архівного фонду.
Отже, саме колишній керівник за актом приймання-передавання має передати новопризначеному керівнику всі документи, які знаходяться в діловодстві Товариства.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.05.2021 у справі № 759/9008/19, Верховного Суду від 05.02.2025 у cправі № 906/855/22. 
Як убачається з матеріалів справи, за Актами приймання - передачі документів та матеріальних цінностей від 11.07.2025, від 15.07.2025 та від 21.07.2025 ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв документи та матеріальні цінності Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" згідно з наведеним у зазначених Актах переліках.
При цьому, позивач наполягає на тому, що ОСОБА_1 було передано новому керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" не всі наявні у нього документи та матеріальні цінності Товариства. Зокрема, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 не було передано обладнання, отримане від ТОВ "Вітарак" за Актом прийому - передачі обладнання від 01.03.2018.
Як було вказано вище, перебуваючи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", ОСОБА_1 , за Актом прийому - передачі обладнання від 01.03.2018 отримав від ТОВ "Вітарак" обладнання згідно з переліком (23 одиниці).
При цьому, як убачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю "Повер Про" здійснює такі види діяльності: 
10.82 Виробництво какао, шоколаду та цукрових кондитерських виробів (основний); 
10.72 Виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання; 
21.10 Виробництво основних фармацевтичних продуктів; 
46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами; 
46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 
46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 
10.86 Виробництво дитячого харчування та дієтичних харчових продуктів; 
46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення.
Слід звернути увагу на те, що майно, передане Товариству з обмеженою відповідальністю "Повер Про" за Актом від 01.03.2018 (арк.с. 144), являє собою габаритне промислове устаткування, призначене для виготовлення продуктів харчування, що узгоджується з наведеними видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", у зв`язку з чим з високим ступенем ймовірності можна стверджувати, що передане за Актом майно використовувалось Товариством з обмеженою відповідальністю "Повер Про" у господарській діяльності за місцезнаходженням виробничих потужностей підприємства: Дніпропетровська область, Самарівський район, с. Губиниха, вулиця Берегового, будинок 35-С. 
Будь-яких доказів, на підтвердження перебування переданого за Актом від 01.03.2018 майна, станом на 25.04.2025, за іншою, ніж адреса: Дніпропетровська область, Самарівський район, с. Губиниха, вулиця Берегового, будинок 35-С адресою, позивач суду не надав. 
Разом з тим, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що 25.04.2025 за адресою місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про": Дніпропетровська область, смт. Губиниха, вул. Берегового, будинок 35-С збройними силами РФ був нанесений удар з використанням БПЛА, внаслідок чого у цій промисловій зоні утворилась пожежа.
Цей факт підтверджений Актом про пожежу від 25.04.2025, складеним Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області. Зазначеним Актом засвідчено факт пожежі, що виникла 25.04.2025 о 04:56 год. за адресою: Дніпропетровська область, Самарівський район, Губиниська селищна ТГ, с.Губиниха, вулиця Берегового, будинок 35-С. В Акті про пожежу від 25.04.2025 також засвідчено факт знищення, зокрема, виробничих ліній обладнання, сировини, пакувальних матеріалів, майна, готової продукції, інструментів та документації Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" за адресою: вулиця Берегового, будинок 35-С.
Як убачається з Експертного висновку № ГО-515 від 15.05.2025, в результаті пожежі, що виникла 25.04.2025 за адресою місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", в результаті удару збройними силами РФ по території підприємства з використанням БПЛА, було знищено майно (зокрема, основні засоби) загальною вартістю 18 701 384 грн 49 коп. У Додатку № 2 до Експертного висновку № ГО-515 від 15.05.2025 наведено перелік такого майна.
Проаналізувавши зазначені вище докази, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені докази з високою вірогідністю підтверджують, що станом на момент удару БПЛА по території Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" (25.04.2025), останнє здійснювало активну господарську діяльність з виготовлення продукції, що також свідчить на користь того, що передане за Актом від 01.03.2018 майно використовувалось Товариством з обмеженою відповідальністю "Повер Про" у господарській діяльності за місцезнаходженням виробничих потужностей підприємства: Дніпропетровська область, Самарівський район, с. Губиниха, вулиця Берегового, будинок 35-С. 
З додатку до Експертного висновку № ГО-515 від 15.05.2025 (фотофіксація наслідків удару БПЛА по території Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" 25.04.2025) вбачається, що промислова зона, у якій було розташовано Товариство, майже повністю знищена в результаті пожежі.
З приводу правової позиції позивача, наданих ним доказів, а також за результатами їх оцінки апеляційним господарським судом, слід зазначити також наступне.
Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Тлумачення як статті 3 Цивільного кодексу України загалом, так і пункту 6 цієї статті, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Загальні засади (принципи) цивільного права втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації так, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Так, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.
При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Згідно із частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/24).
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України). Аналогічний принцип закріплений у частині 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України.
Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється на сферу виконання зобов`язань та на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають тою межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону. Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків.
Справедливість як один із фундаментальних принципів права, який закладено безпосередньо в змісті права, в тих правовідносинах формою яких є право, передбачає готовність враховувати інтереси інших сторін, не зловживати своїми правами на шкоду їм, дотримуватися рівності в положенні учасників правовідносин.
Отже за своєю юридичною силою принцип справедливості є фактично імперативною нормою права (нормою відхилення від якої недопустиме), яка поряд з нормами цивільного права належить до механізму регулювання цивільних правовідносин.
Хоча така категорія, як справедливість, є оціночним поняттям та має властивість змінювати своє змістовне наповнення залежно від різних, як об`єктивних, так і суб`єктивних обставин, очевидним є те, що застосування такого принципу у визначенні наявності підстав для застосування штрафних санкцій відповідає меті та цілям такої міри відповідальності як стягнення неустойки.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд (статті 2, 7 цього Закону).
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі "Делькорт проти Бельгії", 07.01.1970, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
Так, застосування принципу справедливості передбачено і нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, частиною 1 статті 6 якої гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що одним із елементів передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення від 23.10.1985 у справі "Бентем проти Нідерландів").
Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 9 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування - правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Господарський суд вірно зазначив, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" звернув увагу, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосований Європейським судом з прав людини у рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України, в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, апеляційний господарський суд:
- погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку позивач не довів неналежне виконання колишнім керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" ОСОБА_1 свого обов`язку передати новому керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" документацію та майно товариства;
- зазначає, що докази, на підтвердження правомірності вимог позивача про зобов`язання Скалицького Ігоря Михайловича передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Повер Про" документи та речі (майно) Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про", є менш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог повністю.
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції. 
З огляду на викладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2026 у справі № 912/94/26 таким, що підлягає залишенню без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Повер Про" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі № 904/448/26 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі №904/448/26 - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Повер Про".

4. Матеріали справи № 904/448/26 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 01.07.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Я.С. Золотарьова 

Суддя С.В. Мартинюк