КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №755/25087/25 Головуючий у І інстанції - Марфіна Н.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/7523/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту наявності трудового стажу,-

установив:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту наявності трудового стажу, заінтересовані особи: Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Просила суд, встановити юридичний факт про те, що вона має стаж роботи в ТОВ «Золота Пальма» з 03.04.1998 року по 15.09.1998 рік.
Встановити юридичний факт про те, що вона має стаж роботи в Жовтневому районному управлінні юстиції м. Луганська, що є структурним підрозділом Луганського обласного управління юстиції з 21.05.2001 року по 10.10.2004 рік.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року відмовлено у відкритті провадження за вищевказаною заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилається на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції ототожнив встановлення факту стажу роботи з оцінкою цього стажу Пенсійним фондом та призначенням пенсії. 
Однак, ці правові дії є різними за своєю природою, вона просила встановити факт роботи у конкретних установах/підприємствах у конкретні періоди часу, що: є фактом минулого, не залежить від дискреції органів Пенсійного фонду, може бути підтверджений доказами та встановлений судом. Натомість питання: зарахування цього стажу до страхового, призначення або відмови у призначенні пенсії, є окремим етапом, який може бути предметом іншого, зокрема адміністративного, спору.
Таким чином, вказує, що у справі відсутній публічно-правовий спір, який би міг вирішуватися судом у порядку адміністративного судочинства, 
Відмова у відкритті провадження порушує її право на доступ до суду, оскільки такий підхід суду першої інстанції є надмірно формальним і не відповідає принципу доступу до правосуддя.
Просила суд, скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року, справу направити для продовження розгляд до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка брала участь у розгляді справи, дослідивши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заява про встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично стосується рішень та дій пенсійного фонду, його посадових осіб щодо неврахування відповідного періоду роботи. Заява про встановлення юридичного факту перебування в трудових відносинах для підтвердження страхового стажу при вирішенні питання про призначення пенсії не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення відповідних фактів в судовому порядку в межах цивільного судочинства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Звертаючись до суду з цією заявою, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що у зв`язку з втратою трудової книжки їй необхідно встановити юридичний факт стажу роботи у конкретний проміжок часу, набутий нею у певний період часу на підприємствах, які знаходяться на сьогодні на окупованій території у м. Луганську. Визнання даного факту судом необхідний ОСОБА_1 для підтвердження набутого нею стажу роботи оскільки в майбутньому вона не зможе оформити пенсійне забезпечення відповідно до її реального стажу роботи. 
Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 роз`яснено, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Зокрема, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), якщо документи не збереглися, підтвердження трудового стажу провадиться районними (міськими) відділами соціального захисту населення на підставі показань свідків; у інших випадках наявність певного стажу роботи визначається у порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини, з якими пов`язана необхідність встановлення цього стажу.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вказаного Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 18 зазначеного Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в п. 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
У судовому порядку відповідно до п. 26 зазначеного Порядку №637 встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.
Отже, встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.
Заяви про встановлення фактів наявності трудового стажу не можуть розглядатися у порядку окремого провадження цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.
З урахуванням наведеного питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.
Аналогічний правовий висновок, обов`язковий до врахування судами за приписами ч.4 ст.263 ЦПК України, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.09.2019 у справі №198/623/18, а також Верховним Судом у постановах від 10.03.2020 у справі №556/132/18, від 13.11.2019 у справі №559/2652/16-ц, від 11.09.2019 у справі №401/2020/17-ц, від 24.10.2019 у справі №523/30/17.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Встановивши, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження та в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України дійшов цілком правильного висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наведеними висновками суду першої інстанції та встановленими у справі обставинами.
Посилання ОСОБА_1 на те, що у справі відсутній публічно-правовий спір, який би міг вирішуватися судом у порядку адміністративного судочинства, не дають апеляційному суду підстав для висновків про можливість вирішення по суті вимог даної заяви у порядку окремого провадження.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам заяви, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 08 червня 2026 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба