ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 598/950/24
Провадження № 22-ц/820/1154/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Гринчука Р. С., П`єнти І. В.,
секретар судового засідання Кошельник В. М.,
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року (суддя Гудима І. В., повне рішення складено 04 квітня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, Збаразька державна нотаріальна контора Тернопільської області, державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Збаразька міська рада Тернопільської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд 

у с т а н о в и в :
У квітні 2024 року ОСОБА_4 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , яка була його тіткою, відкрилася спадщина на все належне їй майно.
За життя ОСОБА_6 склала три заповіти: 17 грудня 1999 року, яким заповіла йому все належне їй майно; 30 травня 2013 року, згідно з яким заповіла ОСОБА_5 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6222486400:02:001:0136; 07 серпня 2013 року, відповідно до якого заповіла трьом спадкоємцям йому, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 у рівних частках житловий будинок по АДРЕСА_1 , а також в рівних частках йому і ОСОБА_5 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6122486400:01:002:0136.
Майно, на яке він просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом, складеним у 1999 році, не охоплювалося заповітами від 30 травня 2013 року та від 07 серпня 2013 року, тому за заповітом від 17 грудня 1999 року належить йому. 
Постановою державного нотаріуса Збаразької державної нотаріальної контори Тернопільської області Аббасова Е. І. № 85/02-31 від 29 березня 2024 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 1999 року з мотивів, що заповіт від 17 грудня 1999 року є скасованим. 
Тому спір підлягає вирішенню в судовому порядку і позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2514 га кадастровий номер 6122486400:02:001:0071, що розташована у с. Максимівка Збаразького району Тернопільської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066473 від 02 грудня 2008 року; земельну ділянку площею 0,1827 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6122486400:02:001:0069, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066471 від 02 грудня 2008 року; 1/16 частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року в позові відмовлено.
ОСОБА_4 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду. Вважає помилковим висновок суду, що заповіт від 07 серпня 2013 року повністю скасував заповіт від 17 грудня 1999 року, оскільки останній заповіт охоплює лише конкретні об`єкти нерухомого майна і заповіт 1999 року продовжує діяти щодо іншого спадкового майна. Суд не врахував те, що новий заповіт скасовує попередній лише в тій частині, де їхні положення суперечать одне одному. Як наслідок суд неправильно визначив обсяг спадкового майна, що призвело до необґрунтованого позбавлення його права на спадкування. Суд прийняв до уваги не обставини, встановлені судовим рішенням в іншій справі, а правову оцінку, надану Тернопільським апеляційним судом у постанові від 15 лютого 2024 року.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 25 лютого 2026 року постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Розпорядженням голови Тернопільського апеляційного суду № 4 від 19.03.2026 через неможливість утворити склад суду справу передано до Хмельницького апеляційного суду.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 березня 2026 року справу призначено до розгляду.
У засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав. Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав.
Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України. 
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Установлено, що 17 грудня 1999 року ОСОБА_6 склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Максимівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області Сулік І. Д. і зареєстрований в реєстрі за № 291, яким вона все своє майно заповіла своєму внукові ОСОБА_4 .
30 травня 2013 року ОСОБА_6 склала заповіт, згідно з яким вона заповіла одну житлову кімнату належного їй житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 61224866400:01:002:0136 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 195548 ОСОБА_5 . Цей заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Максимівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області Кінь О. М. і зареєстрований в реєстрі за № 123.
07 серпня 2013 року ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого заповіла житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_5 в рівних частках кожному. Також заповіла  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках кожному земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6122486400:01:002:0136 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 195548. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Максимівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області Кінь О. М. і зареєстрований в реєстрі за № 150.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла в с. Максимівка Збаразького району Тернопільської області, про що 25 квітня 2018 року складено актовий запис про смерть № 3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 25 квітня 2018 року Максимівською сільською радою Збаразького району Тернопільської області. 
Крім вказаного у заповітах майна, на день смерті ОСОБА_6 належали:
земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2514 га кадастровий номер 6122486400:02:001:0071, розташована в с. Максимівка Збаразького району Тернопільської області, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066473 від 02 грудня 2008 року;
земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1827 га кадастровий номер 6122486400:02:001:0069, розташована по АДРЕСА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066471 від 02 грудня 2008 року;
1/16 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується повідомленням № 395, виданим 15 жовтня 2019 року Збаразьким РК БТІ, довідкою-характеристикою № 110, виданою 16 лютого 2020 року Збаразьким РК БТІ.
16 листопада 2018 року ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_5 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_5 на 1/3 частки кожному на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 1/2 частки кожному на земельну ділянку площею 1,8502 га кадастровий номер 6122486400:01:002:0136 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Максимівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області.
26 березня 2024 року та 29 березня 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Збаразької державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 1999 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , а саме на земельну ділянку площею 0,2514 га, розташовану в с. Максимівка Збаразького району Тернопільської області, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066473 від 02 грудня 2008 року; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1827 га, розташовану по АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066471 від 02 грудня 2008 року; 1/16 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .
Постановою державного нотаріуса Збаразької державної нотаріальної контори Аббасова Е. І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 85/02-31 від 29 березня 2024 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 1999 року, оскільки вказаний заповіт є скасованим. При цьому зазначено, що ОСОБА_4 не бажає отримувати свідоцтво про право на спадщину за законом.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заповіт від 17 грудня 1999 року на час відкриття спадщини вже втратив чинність у повному обсязі, а інше спадкове майно, яке не охоплено заповітами від 2013 року, підлягає спадкуванню за законом.
Колегія суддів з висновком суду не погоджується з таких підстав.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
Згідно з частинами 2 і 4 статті 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. При складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно.
Частиною 1 статті 1245 ЦК України передбачено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.
За змістом частин 2 і 3 статті 1254 ЦК України законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для встановлення який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що:
по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту;
по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів.
Тлумачення частини 3 статті 1254 ЦК України свідчить про те, що складення нового заповіту, яким зменшено обсяг спадкової маси, порівняно з попереднім, але не змінено спадкоємця, скасовує попередній заповіт у відповідній частині, оскільки спадкодавець визначив спадкоємця тільки щодо частини спадщини.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 369/3186/17 та від 09 жовтня 2019 року у справі № 601/568/16, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Установлено, що ОСОБА_6 за життя склала три заповіти на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , в яких визначила, кому і яке майно заповідає.
Заповіт від 17 грудня 1999 року стосувався усього спадкового майна, включаючи спірне майно, яке ОСОБА_6 заповіла своєму внукові ОСОБА_4 .
Заповіт від 30 травня 2013 року стосувався однієї житлової кімнати житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 61224866400:01:002:0136 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 195548), яке ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_5 .
Заповіт від 07 серпня 2013 року стосувався житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , який ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_5 в рівних частках кожному. Також цей заповіт стосувався земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6122486400:01:002:0136 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 195548), яку ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках кожному.
Суд першої інстанції вважаючи, що заповіт від 17 грудня 1999 року є скасованим, не звернув увагу на те, що майно, право власності на яке позивач просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом, складеним у 1999 році, не охоплювалося заповітами від 30 травня 2013 року та від 07 серпня 2013 року, а тому помилковим є висновок суду про те, що наступні заповіти 2013 року повністю скасували попередній заповіт 1999 року.
ОСОБА_6 , складаючи заповіти від 30 травня 2013 року та від 07 серпня 2013 року, розпорядилась частиною спадкового майна та зазначила яке саме майно вона заповідає спадкоємцям, тому немає підстав вважати, що ці заповіти повністю, а не у відповідній частині, скасували заповіт від 17 грудня 1999 року, яким ОСОБА_6 заповіла все належне їй майно позивачу. 
Відтак, після складення заповіту від 07 серпня 2013 року право на спадкування усього іншого майна спадкодавця, не охопленого заповітом від 07 серпня 2013 року, належить ОСОБА_4 на підставі заповіту від 17 грудня 1999 року, який в частині майна, не охопленого заповітами від 30 травня 2013 року та від 07 серпня 2013 року не скасований і є чинним.
Тому заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в цій частині. 
Відмова в позові є необґрунтованою. 
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову. 
За позивачем необхідно визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2514 га кадастровий номер 6122486400:02:001:0071, що розташована у с. Максимівка Збаразького району Тернопільської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066473 від 02 грудня 2008 року, та на 1/16 частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
Щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,1827 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 6122486400:02:001:0069, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066471 від 02 грудня 2008 року, то вони підлягають задоволенню частково з таких підстав.
16 листопада 2018 року ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_5 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частки кожному на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини 1 статті 377 ЦК України в редакції, чинній на час видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з частинами 1 і 4 статті 120 ЗК України в редакції, чинній на час видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Оскільки ОСОБА_2 і ОСОБА_5 кожний набули право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , то до кожного з них перейшло право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1827 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 6122486400:02:001:0069, що розташована по АДРЕСА_1 .
Отже, за позивачем може бути визнано право власності лише на 1/3 частину цієї земельної ділянки. В решті вимог потрібно відмовити. 
На підставі частин 1 і 13 статті 141 ЦПК України документально підтверджені витрати ОСОБА_4 по оплаті судового збору у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог необхідно стягнути з відповідачів по 7813,36 грн з кожного. 

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2514 га кадастровий номер 6122486400:02:001:0071, що розташована у с. Максимівка Збаразького району Тернопільської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066473 від 02 грудня 2008 року; на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1827 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 6122486400:02:001:0069, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 066471 від 02 грудня 2008 року; на 1/16 частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
В решті вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 (місце проживання  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_7 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати по оплаті судового збору по 7813,36 грн (сім тисяч вісімсот тринадцять грн 36 коп.) з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2026 року.

Суддя-доповідач        О. І. Талалай

Судді  Р. С. Гринчук

І. В. П`єнта