справа № 361/14416/25
провадження № 2/361/5632/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

22 травня 2026 р.

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючого судді Ведмідь Н.В. 
за участю секретаря Чуняк В.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Калитянської селищної до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Калитянської селищної ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року представник позивача звернулась до суду із позовом, в якому просила суд: відібрати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення батьків батьківських прав. Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з надходження позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Свій позов обґрунтовує тим, на первинному обліку Служби у справах дітей Калитянської селищної ради перебуває малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка опинилася в складних життєвих обставинах, згідно розпорядження селищного голови Калитянської селищної ради від 29.10.2021 № 290. Батьком дитини є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області від 03.08.2018 року № 111/01-14 «Про взяття на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах» ОСОБА_2 була взята на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах.
Підставою стало те, що дитина жила в антисанітарних умовах, будинок, в якому жила дитина з батьком, у аварійному стані, у дитини було відсутнє місце для відпочинку та ігор, дитина була у брудному одязі і недоглянута, педагогічно запущена, мала вади мовного розвитку, плоскостопість, яка не лікувалась, батько не приділяв дитині належної уваги і догляду, не забезпечив найнеобхіднішими речами.
Розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області від 17.08.2018 року № 732 «Про негайне відібрання дитини у батьків» дівчинка була відібрана у батька та тимчасово влаштована у «Дитячий будинок «Надія», який знаходиться в селі Мокрець.
Згідно з актом про факт передачі дитини ОСОБА_2 була повернута батьку ОСОБА_1 26.04.2021 року, через досить значний проміжок часу від рішення суду 17.06.2020 року, хоча акт обстеження умов проживання від 11.11.2020 року свідчить про те, що умови проживання задовільні, є достатньо одягу та іграшок для дитини, проте в кімнатах не прибрано. Для дитини є окремий диван, шафа для речей, письмовий стіл. Є свердловина з водою.
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 09.12.2021 року умови проживання задовільні, будинок потребує ремонту, у дочки є письмовий стіл, окреме ліжко, шкільне приладдя, іграшки, проте в будинку не прибрано, на подвір`ї розкидане сміття. Батько піклується про ОСОБА_4 .
Акт обстеження умов проживання від 18.11.2024 року свідчить про те, що умови проживання дитини погіршилися, а саме: будинок батько винаймає, ремонт відсутній, піч не придатна до використання, дві кімнати опалюються грубою, речі розкидані по кімнаті, підлога брудна. Кухня відсутня, їжа готується на електричні плитці, яка стоїть на підлозі, санвузол відсутній, водопостачання в будинку відсутнє. В кімнаті дівчинки є ліжко, стіл та шафа для одягу, які потребують оновлення, білизна брудна. Батько не забезпечує необхідних умов для життя, навчання та виховання доньки, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Надано термін в місяць для створення належних умов для проживання і розвитку дочки.
Згідно з актом обстеження умов проживання від 25.03.2025 року в будинку холодно, брудно, неприємний запах, продукти харчування відсутні, Від батька тхнуло горілчаним перегаром. У зв`язку із відсутністю умов проживання для дитини та неспроможністю батька виконувати свої батьківські обов`язки, дитина проживає у родині хрещеної. Батько написав заяву про тимчасове влаштування дочки у «Малий груповий будинок «Надія», у зв`язку із відсутністю умов для проживання дитини з ним.
Фахівцем із соціальної роботи Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Калитянської селищної ради 25.03.2025 року був складений акт оцінки потреб сім`ї/особи в якому зазначено, що у дитини наявні ознаки респіраторного захворювання, у будинку відсутнє електропостачання, газопостачання, водопостачання. Дівчинка до самообслуговування не здатна, оскільки відсутні умови для розвитку навичок. Дитина часто знаходиться на робочому місці батька, бо умови для проживання в будинку відсутні. Батько має інвалідність II групи, неспроможний забезпечити елементарні потреби доньки.
Рішенням виконавчого комітету Калитянської селищної ради від 26.03.2025 року № 52 ОСОБА_2 була тимчасово влаштована до Комунального закладу Калитянської селищної ради «МГБ «Надія» та рішенням виконавчого комітету Калитянської селищної ради від 15.07.2025 року № 321 продовжено термін перебування.
09.10.2025 року було обстежено будинок в якому мешкає ОСОБА_1 та складено акт обстеження умов проживання та акт оцінки потреб сім`ї/особи в яких зазначено, що в одній із чотирьох кімнат відсутнє вікно та підлога, кімната захаращена сміттям і не придатна для життя, груба, яка опалює дві інші кімнати в аварійному стані, в будинку холодно, кухня не обладнана, водопостачання та водовідведения відсутні. Офіційно ОСОБА_1 не працевлаштований, стабільних доходів не має, під час обстеження від нього тхнуло горілчаним перегаром. Батько погоджується з тим фактом, що за 6 місяців не створив належних умов для повернення дочки.
Позивач вважає, що ОСОБА_1 нехтує покладеними законодавством на нього обов`язками щодо піклування та виховання його доньки.
17 грудня 2025 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Ведмідь Н.В. прийнято цивільну справу до свого провадження, призначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 
11 березня 2026 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
13 травня 2026 року представник позивача подала до суд заяву про уточнення позовних вимог, в частині позовних вимог про стягнення аліментів, посилаючись на судову практику в аналогічних справах, а саме просила стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду, на користь дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язати Виконавчий комітет Калитянської селищної ради, як орган опіки та піклування, відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для перерахування стягнутих аліментів. (а.с. 116-117)
В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву в якій підтримала позов та просила його задовольнити, з підстав, викладених у ньому, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в жодне судове засідання призначене 05.02.2026, 11.03.2026 та 13.05.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Крім того, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті "Судова влади України".
З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у їх відсутність, не заперечувала проти задоволення позову.
Згідно зі ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Частинами 1, 2, 4 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст. 223, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, врахувавши покази свідка, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Судом встановлено, що згідно розпорядження Виконавчого комітету Калитянської селищної ради №290 від 29.10.2021 взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .(а.с. 13-14)
Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Заворицької сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис №17, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено: батько - ОСОБА_1 , матір - ОСОБА_3 . (а.с. 14) 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2020 року справа № 361/4271/19 ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно її дочки ОСОБА_2 , у позбавленні батьківських прав ОСОБА_1 відносно дочки ОСОБА_2 - відмовлено: попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до дитини, створення дитині належних умов для проживання та розвитку, а також належного виконання батьківських обов`язків.
Фахівцем із соціальної роботи Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Калитянської селищної ради 25.03.2025 року був складений акт оцінки потреб сім`ї/особи в якому зазначено, що у дитини наявні ознаки респіраторного захворювання, у будинку відсутнє електропостачання, газопостачання, водопостачання. Дівчинка до самообслуговування не здатна, відсутні умови для розвитку навичок, місця для навчання та гри немає. Дитина часто знаходиться на робочому місці батька, бо умови для проживання в будинку відсутні, будинок має занедбаний стан. Батько має інвалідність II групи, неспроможний забезпечити елементарні потреби доньки. (а.с.26-32)
25.03.2025 року ОСОБА_1 написав заяву про тимчасове влаштування його дочки ОСОБА_2 до дитячого будинку, у зв`язку із відсутністю задовільних умов для проживання дитини з ним. (а.с. 39)
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 25.03.2025 № 2025/003973398 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 42)
Рішенням про тимчасове влаштування дитини до Комунального закладу Калитянської селищної ради «МГБ «Надія» виконавчого комітету Калитянської селищної ради від 26.03.2025 року № 52, ОСОБА_2 була тимчасово влаштована до Комунального закладу Калитянської селищної ради «МГБ «Надія» строком на три місяці. (а.с. 16)
Рішенням виконавчого комітету Калитянської селищної ради від 15.07.2025 року № 231 продовжено термін перебування малолітньої ОСОБА_2 в Комунальному закладі Калитянської селищної ради «МГБ «Надія» строком на 90 днів. (а.с. 15)
Згідно акту складного 09.10.2025 року фахівцем із соціальної роботи Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Калитянської селищної ради та уповноваженими працівниками Службаи у справах дітей Калитянської селищної ради встановлено інформацію за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , про те що в одній із чотирьох кімнат відсутнє вікно та підлога, кімната захаращена сміттям і не придатна для життя, груба, яка опалює дві інші кімнати в аварійному стані, в будинку холодно, кухня не обладнана, водопостачання та водовідведения відсутні. Офіційно ОСОБА_1 не працевлаштований, стабільних доходів не має, під час обстеження від нього тхнуло горілчаним перегаром. Батько погоджується з тим фактом, що за 6 місяців не створив належних умов для повернення дочки. (а.с. 19-25)
Згідно листа №109 від 08.10.2025 року, наданого директором Комунального закладу Калитянської селищної ради «Малий груповий будинок «Надія» Посідзея О.М. за період перебування ОСОБА_5 у «МГБ «Надія», батько відвідував дочку періодично, а саме: 13.04.2025 р.; 11.05.2025 р., 17.05.2025 р.; 22.06.2025р., 29.06.2025 р.; 20.07.2025 р.; 17.08.2025 р.; 24.08.2025 р. (а.с. 10, 11)
Відповідно висновку №337 від 21.10.2025 року, Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Калитянської селищної ради вважає за доцільне відібрання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у батька ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення батьківських прав. (а.с. 73-76)
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що працює старостою Заворичівського старостинського округу Броварського району Київської області та проживає у цьому ж населеному пункті, у зв`язку з чим добре знає як відповідача ОСОБА_1 , так і його доньку ОСОБА_4 . Свідок зазначила, що відповідач проживає у будинку, який винаймає. За її словами, житлові умови у вказаному будинку є неналежними для проживання малолітньої дитини. Хоча дитина забезпечена окремим ліжком, належних побутових умов не створено, зокрема відсутнє облаштоване місце для здійснення гігієнічних процедур. Також свідок повідомила, що певний час дитина проживала у своєї тітки, яка мешкає по сусідству. Зі слів свідка, дитина та відповідач нерідко перебували у занедбаному стані. Свідок особисто бачила, як ОСОБА_4 очікувала батька за місцем його роботи, перебуваючи у картонній коробці. Водночас свідок підтвердила, що відповідач відвідував доньку у дитячому закладі, однак, на її думку, належних умов для повернення дитини до сім`ї так і не створив. Крім того, свідок пояснила, що спілкувалася з дитиною та цікавилася її ставленням до перебування у дитячому закладі. На це ОСОБА_4 повідомила, що їй там подобається. Разом із тим свідок зазначила, що дитина любить свого батька. Також свідок вказала, що відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний дохід та інвалідність. На думку свідка, відповідач не докладає достатніх зусиль для створення належних умов проживання та виховання дитини.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування.
Згідно з п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.
Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).
З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання.
Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.
За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.
Крім того, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідач, відповідно до частини 3 статті 170 СК України, не позбавлений можливості повернути дитину. Суд зауважує, що відібрання дитини у батька це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом.
Беручи до уваги повне доведення факту нехтування ОСОБА_1 покладених на нього законодавством обов`язків по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_2 , та те, що їх сім`я перебуває в тяжких життєвих умовах, суд дійшов висновку про відібрання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення його батьківських прав.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.
Згідно з ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини. 
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
З урахуванням наведеного, встановивши вказані вище обставини, зокрема, наявність підстав для відібрання у відповідача дитини без позбавлення батьківських прав та враховуючи його обов`язок утримувати неповнолітню дитину, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів.
Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Враховуючи, що ОСОБА_1 є особою працездатного віку, відомості про розмір його доходів відсутні. Дані обставини є істотними, тому розмір аліментів, які потрібно стягнути з відповідача на утримання дитини, визначається відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
З урахуванням наведеного, встановивши вказані вище обставини, зокрема, наявність підстав для відібрання ОСОБА_2 у батька ОСОБА_1 та враховуючи його обов`язок утримувати неповнолітню доньку, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та наявності підстав для стягнення з відповідача на користь дитини аліментів на її утримання у розмірі частки від усіх видів його доходів щомісячно.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн. за вимогу про стягнення аліментів, та у розмірі 2422,40 грн. за вимогу про відібрання дитини з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі.
Керуючись ст. ст. 150, 152, 155, 164, 166, 179, 182, 183,191, СК України, ст. ст. 2, 4, 6-13, 19, 81, 89, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280, 352, 354, 430 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити.
Відібрати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення батьків батьківських прав.
Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 
50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 грудня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
Зобов`язати Виконавчий комітет Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, як орган опіки та піклування, відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для перерахування стягнутих аліментів. 
Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину за один місяць підлягає негайному виконанню. 
Роз`яснити ОСОБА_1 положення частини третьої статті 170 Сімейного кодексу України про те, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення йому дитини. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі - 4844,80 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:
позивач - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Калитянської селищної ради, місцезнаходження: Київська область, Броварський район, смт. Калита, провулок Ювілейний, буд. 4;
відповідач - ОСОБА_1 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
третя особа - Служба у справах дітей Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, місцезнаходження: Україна, 07420, Київська область, Броварський район, селище міського типу Калита, провулок Ювілейний, будинок № 2; ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44699579.

Суддя Ведмідь Н.В.