ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/10843/25
Провадження № 33/820/243/26

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду Преснякова А.А. за участю секретаря судового засідання Романової А.В.
особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2026 року, якою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 16 квітня 2025 року о 21 год. 17 хв. по вул. Свободи, 15/1Б м. Хмельницького, керував автомобілем «Toyota» із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) та в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Постановою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 20 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 665 грн. 60 коп. судового збору.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2026 року і закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що висновок про перебування водія у стані сп?яніння, зроблений на підставі швидкого тесту без лабораторного дослідження, є недійсним. Цей тест надає лише попередній аналітичний результат, а правильними результати медичного огляду для встановлення факту алкогольного/ наркотичного сп?яніння, вважаються достовірними за умови, що вони були отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результати яких зафіксовані в акті та висновку.
Отже одні лише показники газоаналізатору «Drager AR BL-0934» не можуть вважатися допустимим доказом, що, відповідно, позбавляє суд можливості посилатись на вказаний доказ, як на підтвердження вини особи у вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП.
В матеріалах справи відсутній Акт про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння в закладі охорони здоров?я, а відтак відсутній і факт його відмови від такого проходження.
ОСОБА_1 зауважив, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи та не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Протокол, як недопустимий доказ, не може бути покладений в основу доведеності вини ОСОБА_1 . Він складений з порушеннями і не є належним доказом. Інструкцією передбачено, що відмову водія пройти огляд у закладі охорони здоров?я мають зафіксувати два свідки, проте свідки до вказаної події не залучались, що прямо зазначено в протоколі від 16.04.2025 (пункт 9). Суд першої інстанції не перевірив обставини складання протоколу, і поклав його в основу доведеності вини ОСОБА_1 .
За відсутності об`єктивних доказів на підтвердження факту керування
ОСОБА_1 транспортним засобом в стані сп?яніння, відсутності належної процедури проведення огляду, а також з урахуванням того, що всі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 цього ж Кодексу підлягає закриттю.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив скасувати постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2026 року та закрити провадження у справі, з наведених в апеляційній скарзі підстав. Також заявив клопотання про закриття провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч.6 ст.38 КУпАП.
Керівництво Хмельницької обласної прокуратури було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, прокурор у судове засідання не з`явився, що відповідно до вимог ст.250, частини 6 статті 294 КУпАП не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, оскільки участь прокурора у розгляді справ цієї категорії не є обов`язковою, а є правом прокурора, згідно вимог статей 7, 250 КУпАП.
Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга та клопотання про закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує факт його перебування у стані сп`яніння під час керування ним транспортним засобом 16 квітня 2025 року, а також порядок проведення огляду особи на стан сп`яніння.
Разом з тим, суддею суду першої інстанції у ході судового розгляду встановлено, що  ОСОБА_1 16 квітня 2025 року о 21.17 год. по вул. Свободи, 15/1Б м. Хмельницького керував автомобілем «Toyota» із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) та в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Диспозицією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Наведене дає підстави стверджувати, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення для кваліфікації діяння за частиною 1 статті 130 КУпАП, яке полягало у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно встановити та довести факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак сп`яніння, пропозиція/вимога поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.
Відтак, у ході апеляційного розгляду встановлено, що зміст оскаржуваної постанови судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2026 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, відповідає вимогам статей 283-284 КУпАП, справу суддею суду першої інстанції розглянуто відповідно до вимог статті 280 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №302645 від 16.04.2026 щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (а/с 1); даними акту огляду про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) (а/с 4); результатами тесту приладу «Drager ARBL-0934» від 16.04.2026 року (тест № 2696, результат 1,15 проміле) (а/с 5); даними відеозаписів з камер працівників поліції, на яких зокрема відображено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, незгоду з результатами огляду та відмову від проходження огляду в медичному закладі (а/с 9); постановою серії ЕНА №4518167 від 16.04.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП (а/c 8).
Факт керування транспортним засобом 16 квітня 2025 року ОСОБА_1 не оспорює, до того ж є зафіксованим належним чином на доданому до протоколу відеозаписі.
Протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, з наступними змінами, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015, з наступними змінами, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, з наступними змінами.
Відповідно до вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вважаю, що докази, які містяться у матеріалах справи, є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі.
Так, з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», результат 1,15 ‰, однак не погодився із таким результатом, при цьому пройти повторний огляд у медичному закладі відмовився. 
Відеозаписом зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на особу, яка керувала транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння та відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, відповідно до встановленого законом порядку. 
Апеляційний суд визнає відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення, що разом з протоколом про адміністративне правопорушення є достатнім для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Як вбачається з наданих відеозаписів, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. Після спілкування із ним, працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, про що повідомили водієві та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alkotest». ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд на місці зупинки і працівники поліції забезпечили йому таку можливість. Водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810», результат тесту 1,15 проміле. ОСОБА_1 не погодився із таким результатом, тому працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти повторний огляд у медичному закладі, однак останній відмовився. 
Долучений до матеріалів справи відеозапис свідчить про дотримання працівниками поліції вимог «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. №1452/735 та вимог ст. 266 КУпАП.
Відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, оскільки на ньому зафіксована подія правопорушення. Відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в оскаржуваній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з частинами 2, 3 статті 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Таким чином, застосування під час проведення огляду ОСОБА_1 поліцейським технічних засобів відеозапису та долучення цього відеозапису до матеріалів справи свідчить про неспроможність доводів апеляції щодо відсутності свідків, оскільки огляд проводиться у присутності двох свідків тільки в разі неможливості застосування таких засобів.
Цим же відеозаписом спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від повторного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.
Зокрема з відеозапису вбачається, що після проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти повторний огляд у медичному закладі, однак апелянт від проходження повторного огляду відмовився. 
Апеляційний суд звертає увагу, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, тоді як ОСОБА_1 не погодившись із результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в тій частині, що одні лише показники газоаналізатора «Драгер» не можуть вважатися єдиним доказом на підтвердження вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 було запропоновано пройти повторний на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, на що останній відмовився і протокол про вчинення адміністративного правопорушення стосовно нього складено у зв`язку з відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто за порушення водієм п. 2.5 Правил, а не за вчинення адміністративного правопорушення, яке полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Не заслуговують на увагу також доводи про відсутність у матеріалах справи Акт про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння в закладі охорони здоров?я, оскільки факт його відмови зафіксований на відеозаписах з камер поліцейських.
На підставі викладеного та встановленого в ході апеляційного розгляду, доходжу висновку, що процедура проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння та складення щодо нього протоколу за порушення вимог п.2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, були проведені з дотриманням порядку, передбаченого статтею 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 (далі - Інструкція №1452/735), Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року (далі - Порядок №1103).
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право керувати транспортним засобом, а значить погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені нормами законодавства України, в тому числі і Правилами дорожнього руху України, пункт 2.5 яких зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, вважаю, що в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду. Сукупність зібраних та досліджених доказів за своїм змістом та якістю дозволяють суду констатувати наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. 
Отже, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, визначив вид стягнення і його розмір у межах, установлених частиною 1 статті 130 КУпАП, з дотриманням передбаченого статтею 38 КУпАП строку.
Стосовно клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, то слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті. 
Згідно з ч.6 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.
З аналізу положень статей 221, 280 та 284 КУпАП вбачається, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ст.130 КУпАП, розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. За наслідками розгляду таких справ суди першої інстанції, зокрема у разі визнання винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, вирішують питання щодо накладення стягнення в порядку, визначеному цим Кодексом.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ст.38 КУпАП встановлює строки, протягом яких може бути накладене адміністративне стягнення. У разі спливу цих строків, накладення адміністративного стягнення є недопустимим.
Пунктом 7 ч.1 ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Аналіз зазначених норм свідчить, що строки, передбачені ст.38 КУпАП, мають значення саме на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, тобто при встановленні винуватості особи й вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення. 
Подальший розгляд справи в апеляційному порядку є лише формою перевірки законності й обґрунтованості вже винесеного судового рішення.
За положеннями ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.
У разі подання апеляційної скарги справа не розглядається заново, а переглядається судом апеляційної інстанції в межах скарги та відомостей, наявних у матеріалах справи.
Таким чином, КУпАП чітко визначає, що після прийняття постанови судом першої інстанції справа про адміністративне правопорушення вважається розглянутою, а перебіг строків, передбачених ст.38 КУпАП, припиняється. Водночас, положення цієї статті можуть бути застосовані апеляційним судом у разі встановлення за наслідками апеляційного перегляду порушення судом першої інстанції вимог ст.280 КУпАП та скасування постанови з прийняттям нової.
З огляду на те, що в даній справі станом на день винесення постанови судом першої інстанції строки, визначені ст.38 КУпАП, не сплинули, апеляційним судом постанова суду першої інстанції визнана законною та обґрунтованою, підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 та закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП на стадії апеляційного розгляду, не вбачається.
З урахуванням наведеного, доходжу висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки відсутні підстави для скасування постанови судді та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, апеляційні доводи є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя