1	Справа № 335/11753/25  2/335/209/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Муленко Я.В., розглянувши у залі суду у м.Запоріжжя у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Гавриленко Надії Андріївни до Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, третя особа: Пологівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, в якій просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,9 кв.м. В обґрунтування позову зазначено, що Позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Оскільки Позивач набула право власності на квартиру до 2013 року, право власності у Державному Реєстрі речових прав зареєстроване не було. З березня 2022 року місто Пологи Запорізької області є окупованим. Позивачка залишила своє місце проживання та виїздила з окупації під обстрілами, взявши лише найнеобхідніше, усі її документи, зокрема і документи на квартиру, залишились в окупації за місцем її проживання, у наявності позивачки тільки копії документів. Позивачка бажала зареєструвати своє майно до міжнародного реєстру збитків, а згодом подати заяву на видачу житлового сертифіката, однак проведення реєстраційних дій не можливе, оскільки надані нею документи не відповідають вимогам, встановленим законодавством. Оригінали правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно втрачені внаслідок тимчасової окупації м. Пологи та воєнних дій, а відновити їх у загальному порядку об`єктивно не має можливості. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду та посилаючись на вказані обставини, просить суд, на підставі ст. 392 ЦК України визнати за нею право власності на належну їй квартиру.
Ухвалою судді від 08.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, та призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.
Ухвалою суду від 17.02.2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від ТОВ «КП Імпульс».
Ухвалою суду від 12.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання, призначене на 08.04.2026, сторони та їх представники не з`явились, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. 20.02.2026 від представника відповідача та третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача та третьої особи, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Позивач та її представник про причини неявки не повідомили. У зв`язку з першою неявкою у судове засідання позивача та її представника, на підставі ст. 223 ЦПК України, розгляд справи відкладено.
У судове засідання 07.05.2026 року позивач та її представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч.3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, та перейшов на стадію ухвалення судового рішення до 14.05.2026.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини і дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Судом встановлено, що Позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 на підставі Угоди про розподіл майна між бувшим подружжям, посвідченої Пологівською державною нотаріальною конторою Запорізької області «06» лютого 1998 року за реєстровим N 2-94(а.с.10).
Право власності на квартиру зареєстровано 12.02.1998 року Комунальним підприємством «Імпульс» Пологівської районної ради за р.н. 5530, кн.29, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення, а також 19.06.2007 – в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджено Інформаційною довідкою № 452646636 від 19.11.2025 року (а.с. 14зв.,21 зв.).
Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , в графі власник квартири, зазначено: ОСОБА_1 – розмір частки 1 (а.с.13).
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 23.12.1997 року, що підтверджується копією її паспорта (а.с.22-23).
Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки, квартири проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).
Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
У даній справі судом встановлено, що позивачем набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 на законних підставах, до 2013 року та право власності на зазначений об`єкт нерухомості зареєстровано у встановленому законом порядку відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У позові зазначено, що у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації та тимчасовою окупацією міста Пологи Запорізької області, позивач залишила своє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , оригінали правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості залишились на тимчасово окупованій території Запорізької області, у місті Пологи, та були фактично втрачені.
Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025, місто Пологи Пологівської міської територіальної громади тимчасово окуповане з 03.03.2022.
Відповідно до довідки від 07.04.2022 року, позивач зареєстрована як внутрішньо переміщена особа у АДРЕСА_3 (а.с.25). 
Враховуючи зазначені обставини, позивач, яка виїхала з тимчасово окупованої території, вимушено залишивши майно та втративши документи, що посвідчуюють право власності на нього, позбавлена можливості зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та звернутись з заявою для отримання компенсації за житло, яке залишилось на окупованій території України, за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі досліджених доказів судом встановлено, що позивач є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,9 кв.м., однак оригінал зазначеного правовстановлюючого документа було втрачено, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та тимчасової окупації м. Пологи Запорізької області, де позивач проживала і була зареєстрована до повномасштабного вторгнення.
Встановлені судом обставини не викликають сумніву, оскільки підтверджені наданими копіями правовстановлюючих документів на належну позивачу квартиру, а також відомостями про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та про зареєстроване місце проживання позивача за вказаною адресою, а також документами про її виїзд з окупованої території.
В інший спосіб захистити своє право, окрім визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку, відповідно до ст. 392 ЦК України, позивач не має можливості. 
Враховуючи викладене, беручи до уваги доведеність факту, що Позивач є власником нерухомого майна і документи, що засвідчують право її власності на квартиру АДРЕСА_1 , втрачені, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості у встановленому законом порядку зареєструвати своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, через втрату оригіналів документів, що підтверджують її право власності на вказану квартиру, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 76-81, 89, 247, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, третя особа: Пологівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно– задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,9 кв.м.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 14 травня 2026 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: Позивач ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ).
Відповідач: Пологівська міська рада Пологівського району Запорізької області (фактична адреса: 69032, Запорізька область, місто Запоріжжя, провулок Туристський, 5 ЄДРПОУ 20516504).
Третя особа: Пологівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області ( 69107, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 164 ЄДРПОУ 4544987604).

Суддя В.В. Калюжна