Справа № 307/2199/26
Провадження № 2-а/307/39/26

ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

17 червня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого - судді Ніточко В.В.,
з участю секретаря судового засідання Заяць Т.П., позивача ОСОБА_1 , її представника Чопика В.В. та третьої особи Бойка І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тячів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Національної поліції в Закарпатській області, треті особи: Тячівський РВП ГУНП в Закарпатській області та поліцейський Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бойко Іван Іванович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 2031369 від 16 травня 2026 року,

В С Т А Н О В И В :

І. Виклад позиції сторін.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до головного управління Національної поліції в Закарпатській області, треті особи: Тячівський РВП ГУНП в Закарпатській області та поліцейський Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бойко Іван Іванович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 2031369 від 16 травня 2026 року.
Позовні вимоги мотивує тим, що постановою поліцейського Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бойка Івана Івановича серія ЕГА № 2031369 від 16 травня 2026 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп. за ст. 183 КУпАП за завідомо неправдивий виклик поліції. Зазначає, що дійсно, 16 травня 2026 року нею було здійснено дзвінок на номер 102 і повідомлено про вчинення злочину, а саме, про викрадення грошей. Однак, на даний виклик слідчо-оперативна група не прибула, замість того прибула група швидкого реагування, де працівниками поліції було встановлено завідомо неправдивий виклик поліції. Працівник поліції Бойко І.І., без встановлення обставин справи, встановив у неї стан алкогольного сп`яніння без відповідних доказів, вказав це в протоколі про адміністративне правопорушення і притягнув до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. В постанові про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 2031369 від 16 травня 2025 року вказано не зазначено жодних доказів про стан алкогольного сп`яніння та доказів про неправдивий виклик. Згідно чинного законодавства об`єктивною стороною цього правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику служб, зокрема поліції. При цьому дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як зокрема поліції. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальним службам, усвідомлює, що вона є неправдивою, та бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби. Однак, вона, після виклику поліції перебувала за зазначеною адресою та чекала приїзду поліції. також зазначає, що постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності отримала у відділі поліції лише 20 травня 2026 року, а доручення на надання вторинної правової допомоги адвокатом було отримано лише 22 травня 2026 року.
Просить поновити пропущений строк для оскарження постанови про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 2031369 від 16 травня 2025 року та скасувати постанову поліцейського Тячівського РУП ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції Бойка Івана Івановича ЕГА № 2031369 від 16 травня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі штрафу 3 400 грн., та закрити провадження по справі на підставі.

Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 16 травня 2026 року за адресою: с. Нересниця, вул. Миру, виїздом на місце події було встановлено, що заявниця знаходилась в п`яному вигляді та здійснила завідомо неправдивий виклик до поліції та повідомила про факт, якого насправді не було, та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП. Як убачається з обставин справи, позивачка залишила свою матір, яка потребувала сторонньої допомоги через стан здоров`я, саму у будинку та пішла у невідомому напрямку, зачинивши житло на ключ. У подальшому матері позивачки стало зле, у зв`язку з чим вона викликала бригаду екстреної медичної допомоги. Оскільки двері будинку були замкнені, а самостійно відчинити їх вона не могла, нею також було викликано працівників поліції та висловлено прохання забезпечити доступ медичних працівників до приміщення. Працівники поліції прибули за викликом, оцінили ситуацію та за згодою заявниці здійснили примусове відкриття дверей, після чого медичними працівниками було надано необхідну допомогу матері позивачки. Таким чином, пошкодження дверей сталося внаслідок дій працівників поліції, спрямованих на усунення небезпеки для життя та здоров`я людини і забезпечення доступу медиків до особи, яка потребувала невідкладної допомоги. Після повернення додому позивачка виявила, що двері будинку були пошкоджені внаслідок їх примусового відкриття працівниками поліції для забезпечення доступу медичних працівників до її матері, яка потребувала невідкладної медичної допомоги. Після цього позивачка звернулася на спецлінію "102" та повідомила про вибиті двері та нібито викрадення грошей і коштовностей з будинку. Позивачкою не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт наявності у будинку саме того майна, про яке вона заявляє, факт його зникнення, розмір завданої шкоди, а також причинний зв`язок між діями відповідача та нібито завданими збитками. Більше того, примусове відкриття дверей було здійснене працівниками поліції в межах реагування на повідомлення про необхідність надання невідкладної допомоги особі, яка перебувала у безпорадному стані та не могла самостійно відчинити двері. Вказані дії були обумовлені необхідністю захисту життя та здоров`я людини. Крім того, на відео 5 з нагрудної камери поліцейського, зафіксовано як матір заявниці пояснює, що до кімнати де нібито знаходились гроші та коштовності ні поліцейські, ні медики не заходили. Після від`їзду поліції та "швидкої" до будинку також ніхто не заходив. Звертає на себе увагу та обставина, що із заявою про нібито зникнення грошей та коштовностей позивачка звернулася лише після того, як дізналася про примусове відкриття дверей працівниками поліції. При цьому, пошкодження дверей було наслідком реагування працівників поліції на повідомлення про необхідність надання невідкладної допомоги матері позивачки. Зазначена послідовність подій дає підстави вважати, що повідомлення про можливе викрадення майна могло бути зумовлене незгодою позивачки з діями працівників поліції щодо примусового відкриття дверей, а тому потребує критичної оцінки судом у сукупності з іншими доказами у справі. Водночас жодних належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт викрадення майна, його вартість та причетність відповідача до такого викрадення, матеріали справи не містять. Повідомляю суд, що дані обставини підтверджуються відеозаписами з нагрудної камери поліцейського. Звертає увагу суду, що безпідставні виклики поліції дестабілізують роботу працівників поліції в умовах воєнного стану. Крім того, дзвінок на спеціальні номери швидкої допомоги, поліції чи пожежної служби (101, 102, 103) є екстреною подією, яка передбачає необхідність надання термінової допомоги, повідомлення про кримінальні чи адміністративні правопорушення, а також інші події, що потребують негайного реагування правоохоронних органів. Використання цих номерів є законним у разі реальної небезпеки або потреби в допомозі, але за неправдивий виклик передбачена відповідальність у вигляді штрафу ст. 183 КУпАП. Просить в задоволенні позову відмовити.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.
Представник відповідача головного управління Національної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу у її відсутності. Крім цього, подала заяву, в якій зазначила, що позивач пропустила строк звернення до суду, і просила залишити позов без розгляду.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив.
Представник третьої особи - Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2026 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Також, до участі в справі, в якості третьої особи на стороні відповідача, залучено Тячівський РВП ГУНП в Закарпатській області.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що згідно постанови ЕГА № 2031369 від 16 травня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнана винною в тому, що вона 16 травня 2026 року, в с. Нересниця, по вул. Миру, Тячівського району Закарпатської області, перебуваючи в п`яному вигляді, здійснила завідомо неправдивий виклик до поліції та повідомила про факт, якого насправді не було, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 гривень.
Із заяви ОСОБА_1 від 18 травня 2026 року відомо, що вона 18 травня 2026 року звернулася до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області по факту викрадення у неї грошових коштів.
Згідно долучених до справи відповідачем відеозаписів (1 – 4) відомо, що 16 травня 2026 року мама позивачки викликала медичних працівників, оскільки їй було погано. Двері будинку були замкнені, мама позивачки самостійно відчинити їх не могла, і нею також було викликано працівників поліції та висловлено прохання забезпечити доступ медичних працівників до приміщення. Працівники поліції прибули за викликом та за згодою заявниці здійснили примусове відкриття дверей, після чого медичними працівниками було надано необхідну допомогу матері позивачки. Пошкодження вхідних дверей сталося внаслідок дій працівників поліції, спрямованих на усунення небезпеки для життя та здоров`я людини і забезпечення доступу медиків до особи, яка потребувала невідкладної допомоги.
Із долученого до справи відповідачем аудіозапису виклику поліції відомо, що мама позивачки зателефонувала в поліцію та попросила допомогу, оскільки двері будинку замкнені, їй стало погано, і медичні працівники не можуть до неї зайти.
Згідно долученого до справи відповідачем аудіозапису виклику поліції відомо, що позивач зателефонувала в поліцію та повідомила, що приїхавши додому, вона побачила вирвані двері, пропали три тисячі євро та коштовності. Також зазначила, що в будинку вже були працівники поліції.
Згідно долучених до справи відповідачем відеозаписів (5-9) відомо, що 16 травня 2026 року, 0 21 год. 51 хв., за викликом позивачки, працівники поліції зайшли в будинок позивачки. Працівники поліції запитали у мами позивача, чи викликала вона медичних працівників та поліцію, і чи вона була закрита в будинку, що остання підтвердила. Також, мама позивачки підтвердила, що дала згоду на примусове відкриття дверей, щоб медичні працівники могли зайти до неї. Працівники поліції запропонували позивачу пройти швидкий тест на стан алкогольного сп`яніння, на що позивач відмовилася. Мама позивачки на запитання працівника поліції відповіла, що крім медичних працівників та поліції до неї ніхто не заходив, і від неї нічого не забирали. Працівник поліції запитав позивачку, чи має вона декларацію, де задекларовані три тисячі євро, і де дані грошові кошти знаходилися. Позивач розповіла, що в неї в кімнаті "розгромлений чемодан" і запропонувала поліцейським піти подивитися. Після цього, мама позивачки повідомила поліцейському, що її побила позивачка. Працівники поліції з`ясовували у позивачки факт побиття нею своєї мами та з`ясовували, де вона перебувала, коли до її мами приїжджали лікарі. Через певний час поліцейський повідомив позивачку, що відносно неї винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП, за завідомо неправдивий виклик поліції, і на неї накладено штраф в розмірі 3 400 грн. 00 коп. Позивачка зазначила, що дійсно викликала поліцію, оскільки всі її речі перериті та відкритий чемодан. Працівник поліції запропонував позивачу підписатися в постанові, на що остання відмовилася. Поліцейські звернули увагу позивачці, що вона неналежно доглядає за своєю мамою.

V. Оцінка суду.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Відповідно до ч.1 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Як вбачається з оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. 
У мотивувальній частині постанови зазначається, що 16 травня 2026 року позивач, знаходячись в п`яному вигляді, здійснила завідомо неправдивий виклик до поліції, повідомивши про факт, якого насправді не було.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до приписів п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 2101 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791 - 2799 цього Кодексу.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Статтею 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.
Диспозиція статті 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності. Дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як пожежна охорона, поліція, швидка медична допомога, аварійні бригади, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).
Отже, склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).
Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії, або бездіяльності.
Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлена чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 ст. 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).
Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, зі змісту оскаржуваної постанови, всупереч вимогам ст.283, ст.284 КУпАП не наведені обставини, які встановлені поліцейським під час розгляду справи, не зазначено жодних доказів на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. У постанові відсутні посилання на факти, які саме не знайшли свого підтвердження, також відсутні пояснення позивача про причини виклику поліції тощо.
Відтак, згадана постанова не розкриває такої ознаки суб`єктивної сторони складу правопорушення як здійснення завідомо неправдивого виклику поліції, що ставить під сумнів правильну кваліфікацію розглядуваних дій позивача за ст.183 КУпАП.
Крім того, в п.30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Суд наголошує, що для встановлення у діях правопорушника складу адміністративного правопорушення за ст.183 КУпАП, він повинен викликати представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності. При цьому такі дії правопорушника мають бути вчинені з прямим умислом, тобто, повідомляючи певну інформацію та викликаючи дану службу, він повинен усвідомлювати, що вона є неправдивою, і бажати даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Із долучених до справи відповідачем відеозаписів відомо, що поліцейські не з`ясовували, де саме знаходилися грошові кошти та коштовності, які саме, а лише запитали, чи є в неї декларація.
Також, суд зазначає, що 18 травня 2026 року позивачка повторно звернулася із заявою в поліцію по факту викрадення в неї грошових коштів.
Тобто, позивач вважає, що в неї були викрадені грошові кошти, з приводу чого двічі зверталася в поліцію (16 травня 2026 року та 18 травня 2026 року).
В ході ж розгляду даної адміністративної справи представником відповідача належним чином не спростовано доводи позивача щодо неправомірності притягнення її до відповідальності та відсутності доказів скоєння ним правопорушення передбаченого ст.183 КУпАП.
За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП є недоведеним, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження вказаних у оскаржуваній постанові обставин, а тому постанова ЕГА № 2031369 від 16 травня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Згідно ст.279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Однак, із долучених відповідачем відеозаписів відомо, що поліцейськими взагалі не дотримано вимог ст.279 КУпАП, а лише повідомлено позивача, що її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено штраф в розмірі 3 400 грн. 00 коп.
В судовому засіданні встановлено, що позивач отримала оскаржувану постанову лише 20 травня 2026 року (зворотнього відповідачем не доведено), а тому, їй слід поновити строк звернення до адміністративного суду.
Відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).
Згідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Таким чином судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин, а тому суд вважає про наявність підстави для поновлення позивачу строку для оскарження даних постанов.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст.9,183, 245, 247, 251, 252, 255, 256, 280, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5-11, 13-15, 72-79, 90, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву – задовольнити.
Поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до головного управління Національної поліції в Закарпатській області, треті особи: Тячівський РВП ГУНП в Закарпатській області та поліцейський Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бойко Іван Іванович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 2031369 від 16 травня 2026 року.
Постанову ЕГА № 2031369 від 16 травня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. – скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.183 КУпАП – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень головного управління Національної поліції в Закарпатській області в користь ОСОБА_1  судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Копії рішення суду негайно вручити особам, які брали участь у справі.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 .
Відповідач: головне управління Національної поліції в Закарпатській області, адреса: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, ідентифікаційний код юридичної особи – 40108913.
Треті особи: Тячівський РВП ГУНП в Закарпатській області, адреса: 90500, Закарпатська область, Тячівський район, м. Тячів, вул. Нересенська, 1.
поліцейський Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бойко Іван Іванович, адреса: 90500, Закарпатська область, Тячівський район, м. Тячів, вул. Нересенська, 1.

Суддя В.В. Ніточко