Справа № 357/377/26
Провадження № 2/357/2843/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( ЗАОЧНЕ )

19 травня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Ярмола О. Я. ,
при секретарі – Вдовика А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовною заявою Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків», третя особа: відділ служби у справах дітей Тальнівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,- 

В С Т А Н О В И В :

У січні 2026 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітніх дітей – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час проведення моніторингових візитів до сімей з дітьми, які перебувають на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах. Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради було виявлено сім`ю ОСОБА_1 у якої житлові умови проживання не відповідали нормі. У ході проведення оцінки рівня безпеки дітей 05 січня 2026 року за місцем проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 , члени комісії дійшли висновку, що подальше перебування дітей в сім`ї є дуже небезпечним, та прийняли рішення про негайне відібрання дітей у їхньої матері ОСОБА_1 , оскільки подальше перебування дітей в таких умовах є загрозливим для їх життя та здоров`я, тому дітей було влаштовано до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків» де й наразі вони перебувають.
06 січня 2026 року на засіданні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради було прийнято рішення № 02 «Про негайне відібрання малолітніх дітей у матері та захист їх особистих прав». Діти були відібрані у їх матері ОСОБА_1 . Батько дітей ОСОБА_4 помер. Відповідач не дбає про своїх дітей, не цікавиться їхнім життям та позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав, у цьому випадку, допустиме та відповідає інтересам дітей, оскільки наявна її вина і відповідач не хоче та не може змінити свою поведінку на краще. У відповідача взагалі відсутній батьківський потенціал та усвідомлення батьківства. 
Процесуальні дії та рішення у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 12.01.2026 року позовну заяву було передано судді Ярмолі О.Я. (а.с.33)
20.01.2026 ухвалою судді було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання на 26.02.2026 (а.с.39-40).
В зв`язку з неявкою відповідача підготовче судове засідання було відкладено на 25.03.2026.
24.03.2026 третя особа- відділ служби у справах дітей Тальнівської міської ради подали суду клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника.
25.03.2026 ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 24.04.2026 року.
25.03.2026 представник позивача Г.Махаринський подав суду клопотання про приєднання письмових доказів.
14.05.2026 виконавчий комітет Білоцерківської міської ради направив суду Рішення від 12.05.2026 за № 337 «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітніх дітей».
19.05.2026 представник позивача ОСОБА_5 подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не інформований, відзив на позовну заяву не надходив.
З метою вжиття вичерпних заходів для повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи та призначене судове засідання, 24.04.2026 судом, у порядку ч.11. ст.128 ЦПК України було опубліковано на офіційному вебсайті «Судової влади України» оголошення про призначення розгляду справи в судовому засіданні 19.05.2026 на 09:30, що в сукупності з вищевикладеним свідчить про вжиття всіх адекватних, розумних та можливих заходів із метою належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.
Суд постановив проводити розгляд справи у відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення, про що не заперечував представник позивача та наведене відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є мамою малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наведене підтверджено копіями свідоцтва про народження (а.с.5,6).
Батько дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис про смерть №15)
Встановлено, що в жовтні 2025 на Управління СЗН Білоцерківської міської ради надійшло повідомлення від Білоцерківської гімназії –початкової шкли №13 про виявлення дітей, які мають ознаки складних життєвих обставин, складено характеристики на малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (а.с.21а, 24, 22, 23).
Встановлено, що 13.10.2025 працівниками ССД було складено Акт обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 та було встановлено, що в двокімнатній квартирі житлові умови проживання сім`ї не відповідають санітарним, побутовим нормам, для дітей не створено нормальних умов проживання. У вказаному помешканні проживають 6 осіб (а.с.17). 
Встановлено, що 18.12.2025 УСЗН БМР надало інформації Службі у справах дітей Білоцерківської міської ради щодо проведення оцінки потреб у наданні соціальних послуг сім`ї ОСОБА_8 (а.с.25).
Встановлено, що 05 січня 2026 року, за місцем проживання відповідача і її дітей ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено оцінку рівня безпеки дітей та члени комісії дійшли висновку, що подальше перебування дітей в сім`ї є небезпечним для дітей, та прийнято рішення про негайне відібрання дітей у їхньої матері ОСОБА_1 , оскільки подальше перебування дітей в таких умовах є загрозливим для їх життя та здоров`я (а.с.7-11, 12-16).
Встановлено, що 05.01.2026 позивач сформував подання на Службу у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації про влаштування малолітніх дітей ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (а.с.18).
Служба у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної військової адміністрації направила дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_6 до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків» (а.с.19) .
Судом встановлено, що 06 січня 2026 року на засіданні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради було прийнято рішення № 02 «Про негайне відібрання малолітніх дітей у матері та захист їх особистих прав» (а.с.21)
Встановлено, що виконавчий комітет Білоцерківської міської ради ухвалив Рішення від 12.05.2026 за № 337 «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітніх дітей» та вирішив : 1) ОСОБА_1 в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав; 2) Позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітніх дітей є доцільним і таким, що відповідає інтересам дітей.
Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Як роз`яснено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, тоді коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».
Суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).
Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відділ ССД Тальнівської міської ради м. Тальне, Черкаської області, повідомив, що на обліку відділу ССД Тальнівської міскої ради з 18.11.2022 року по 22.09.2023 перебували діти, які потрапили в складні життєві обставини : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . У вересні 2025 року сім`я ОСОБА_1 з дітьми виїхали в м. Біла Церква. У лютому 2026 мати дітей ОСОБА_1 переїхала до свого співмешканця в с. Антонівка Звенигородського району, Черкаської області, але умов для проживання дітей вона не створила, злісно зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя.
Згідно Довідки-характеристики від 11.03.2026, наданої виконавчим комітетом Тальнівської міської ради ОСОБА_1 ніде не працює, живе за рахунок тимчасових підробітків, схильна до вживання алкогольних напоїв, проживає із співмешканцем ОСОБА_15 в с. Антонівка Звенигородського району, інколи виїжджають на заробітки в м. Біла Церква, ведуть аморальний спосіб життя, вживають спиртні напої, після чого ОСОБА_16 отримує від співмешканця тілесні пошкодження, з яких виходить довготривалий час. Інформації щодо порушень громадського порядку до виконавчих органів Тальнівської міської ради не надходило.
Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків» в березні 2026 року надав інформацію, що малолітні ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з 05.01.2026 року зараховані до спискового складу Центру «Сезенків». При влаштуванні до закладу діти були в занедбаному стані, у дітей був пригнічений стан, адаптаційний період проходив складно, дівчата потребували навчання щодо дотримання правил особистої гігієни та охайності. Оточення сприймали, як вороже. Наразі стан дітей покращується. Діти беруть участь у всіх заходах, які проводяться в закладі. З дітьми проводиться індивідуальна і групова робота.
09.03.2026 Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків» КОР склав Акт про невідвідування матір`ю ОСОБА_1 своїх дітей за період їхнього перебування в закладі з 05.01.2026 по 09.03.2026. Матір і сестра спілкуються з дітьми у телефонному режимі, а саме, за вказаний період ними було здійснено 21 дзвінок.
В силу віку малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яким ще не виповнилося повних 10 років, суд не з`ясовував думку дітей щодо вирішення даного спору. 
Таким чином, під час розгляду даної справи знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення від виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.
Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20.
Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 357/17852/15-ц.
Стороною позивача було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх доньок, протягом трьох місяців не відвідує їх в закладі, не приймає участі у їхньому вихованні, не забезпечує належні умови проживання та харчування, не займається розвитком та лікуванням дітей, чим порушує встановлені в суспільстві правила співжиття, в тому числі відносно своїх дітей, і подання позову, насамперед, є способом захисту прав та інтересів малолітніх дітей.
Позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 за правилами частин 2 та 3 статті 166 Сімейного кодексу України, не звільняє її від обов`язку щодо утримання дітей.
Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до вимог ст.ст. 181, 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст.182 Сімейного КодексуУкраїни встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частинами першою-третьою статті 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оскільки, судом зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав щодо її малолітніх доньок ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , що є окремою підставою для стягнення аліментів, а тому вимога про стягнення аліментів на утримання дітей є обґрунтованою.
Таким чином, відповідач, будучи матір`ю малолітніх дітей, зобов`язана утримувати їх до досягнення ними повноліття. Проживання відповідача окремо від дітей не звільняє її від виконання вказаного обов`язку.
Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей, їхні потреби, працездатний вік відповідача, виходячи з визначеного законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд дійшов висновку, що слід стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання її малолітніх доньок, в розмірі по 1/6 частині на кожну, від усіх видів її заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється з позивача за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.ст.133, 141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662 грн. 40 коп. за дві немайнові позовні вимоги.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд - 

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.01.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.01.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (стаття 285 ЦПК України), яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради /вул. Павла Скоропадського,8, м.Біла Церква, Київська область, 09107 /
Відповідач: ОСОБА_1 / РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 /
Третя особа: Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків» / вул.Центральна буд.33, с.Сезенків, Броварський р-н, Київська область, 07524/
Третя особа: відділ служби у справах дітей Тальнівської міської ради / вул. Соборна, 28, м. Тальне, Звенигородський район, Черкаська область, 20401 /
Рішення складено 19.05.2026 року. 
Суддя    	О. Я. Ярмола