Номер провадження: 22-ц/813/1478/26 
Справа № 496/2883/25
Головуючий у першій інстанції Шаньшина М. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Вадовської Л.М., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2025 року у складі судді Шаньшиної М.В., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на дітей на підставі Договору про сплату аліментів на дитину від 13 жовтня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., зареєстрованого за № 1321, у розмірі 129 010,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на дітей на підставі Договору про сплату аліментів на дитину від 13 жовтня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., зареєстрованого за № 1321, у розмірі 129 010,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 індексацію аліментів на дітей, що сплачуються на підставі Договору про сплату аліментів на дитину від 13 жовтня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., зареєстрованого за № 1321, у розмірі 15 390,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4870,00 грн.
Свій позов, позивачка обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15.10.2013 по 16.10.2023 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2023 року у справі № 496/6717/23. У шлюбі у сторін у справі народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вищезгаданим судовим рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.10.2023 у справі № 496/6717/23 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви з 28.09.2023 і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
З метою врегулювання питання утримання дітей після розірвання шлюбу сторонами у справі 13.10.2023 укладено також Договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., зареєстрований за № 1321. Згідно п. 1.1. Договору сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання спільних дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Пунктом 1.3. Договору передбачено, що аліменти сплачуються відповідачем щомісяця у вигляді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін встановлений як 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. з відповідною індексацією. За Договором (п. 1.4) Платник повинен здійснювати виплату аліментів або одноразовим платежем, у сумі, що узгоджена сторонами, або щомісяця, не пізніше 15 числа поточного місяця будь-яким зручними шляхом: готівкою або за визначеними банківськими реквізитами. Договором також передбачено, що платник аліментів зобов`язується брати участь у додаткових витратах на дітей, у тому числі щодо навчання та оздоровлення у необхідній грошовій сумі, яка визначається за домовленістю сторін. Проте вказаний Договір ОСОБА_2 виконується неналежним чином. На обумовлений сторонами банківський рахунок 19 листопада 2023 року відповідач в якості аліментів сплачено 3000 грн., 25 липня 2024 року – 4 700 грн., 09 серпня 2024 року – 25 000 грн., 01 вересня 2024 року – 30 000 грн, 12 вересня 2024 року – 40 000 грн., 12 листопада 2024 року – 30 000 грн., 22 січня 2025 року – 20 000 грн., 12 березня 2025 року – 7000 грн., 13 березня 2025 року – 5000 грн. 
Крім того, позивач в своїй позовній заяві просила стягувати індексацію аліментів. Починаючи з жовтня 2023 року, розрахунок індексу споживчих цін наростаючим підсумком вперше перевищив поріг індексації у розмірі 103 % у травні 2024 року: 103,2 % = 1,005 (листопад 2023 року) х 1,007 (грудень 2023 року) х 1,004 (січень 2014 року) х 1,003 (лютий 2024 року) х 1,005 (березень 2024 року) х 1,002 (квітень 2024 року) х 1,006 (травень 2024 року) х 100.
Розрахунок індексації аліментів з такою величиною приросту індексу споживчих цін буде складати: (15 000,00 грн х 3,2)/100 = 480 грн. або (15 000,00 грн х 103,2 %) – 15 000,00 = 480 грн.
Вказана сума у розмірі 480 грн застосовуються для індексації аліментів з липня 2024 року (місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін за травень 2024 року, а саме у червні 2024 року). Оскільки вперше приріст індексу споживчих цін перевищив поріг індексації у розмірі 103 відсотки у травні 2024 року, то починаючи з червня 2024 року індекс споживчих цін для визначення наступного перевищення порогу індексації для проведення наступної індексації обчислюється наростаючим підсумком: 1,022 х 1,0 х 1,006 х 1,015 х 100 = 104,3 % (період: червень 2024 року – вересень 2024 року). Наступне перевищення порогу індексації мало місце в листопаді 2024 року (період жовтень 2024 року – листопад 2024 року): 1,018 х 1,019 х 100 = 103,7 %. Наступне (і останнє з огляду на проведення розрахунку індексації у травні 2025 року) перевищення порогу індексації мало місце в лютому 2025 року (період грудень 2024 року - лютий 2025 року): 1,014 х 1,012 х 1,008 х 100 = 103,4 %. На підставі отриманих даних про індекс споживчих цін розраховується величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації аліментів. (1) Зокрема, величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації у липні 2024 – жовтень 2024 року (місяць, коли офіційно опубліковано індекс споживчих цін за вересень 2024 року) становить 3,2 % (103,2 - 100). Тому сума індексації аліментів за цей розрахунковий період дорівнює (сума аліментів) х (3,2 %) х (кількість місяців) = 480 грн х 5 = 2400 грн. (2) Із листопада 2025 року величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації становить вже 7,6 % (1,032 х 1,043 х 100 - 100). Розрахунок індексації аліментів з такою величиною приросту індексу споживчих цін буде складати: (15 000,00 грн х 7,6)/100 = 1140 грн. Тому сума індексації аліментів за розрахунковий період з листопада 2024 року до грудня 2024 року дорівнює (сума аліментів) х (7,6 %) х (кількість місяців) = 1140 грн х 2 = 2280 грн. (3) Із січня 2015 року величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації становить 11,6 % (1,076 х 1,037 х 100 - 100). Розрахунок індексації аліментів з такою величиною приросту індексу споживчих цін буде складати: (15 000,00 грн х 11,6)/100 = 1740 грн. Тому сума індексації аліментів за розрахунковий період з січня 2025 року до березня 2025 року дорівнює (сума аліментів) х (11,6 %) х (кількість місяців) = 1740 грн х 3 = 5220 грн. 4) Із квітня 2025 року величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації становить 19,9 % (1,16 х 1,034 х 100 - 100). Розрахунок індексації аліментів з такою величиною приросту індексу споживчих цін буде складати: (15 000,00 грн х 19,9)/100 = 2985 грн. Тому сума індексації аліментів за розрахунковий період з квітня 2025 року до травня 2025 року (місяць проведення розрахунку) дорівнює (сума аліментів) х (19,9 %) х (кількість місяців) = 2985 грн х 2 = 5970 грн. Всього сума індексації аліментів за період з липня 2024 року до травня 2025 року складає 15 870 грн (2400 грн. + 2280 грн. + 5220 грн. + 5970 грн.). 
Також у зв`язку виникненням заборгованості у відповідача перед позивачем, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, яка складає 426 398,20 грн., проте з урахуванням приписів ст. 196 СК України та висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21, вона не може перевищувати загальну суму заборгованості Відповідача зі сплати аліментів, яка складає 129 010 грн. 
Позивачка зауважує, що старша дочка сторін у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має порушення зору, для корекція якого потребує носіння окулярів, на виготовлення та корекцію з урахуванням зміни гостроти зору за період грудня 2024 року – лютого 2025 року, витрачено 9740 грн. Позивачка має право на стягнення з Відповідача половини визначеної суми, а саме: 4870,00 грн. Таким чином, Договір про сплату аліментів на дітей відповідачем виконується не належним чином, чим порушуються права дітей, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з цим позовом.

Позиція відповідача в суді першої інстанції
У відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_2 проти позовної заяви заперечував, посилаючись на те, що в період з 14.09.2023 по 15.11.2024 ним на зазначений в Договорі про сплату аліментів на дітей від 13.10.2023 розрахунковий рахунок НОМЕР_1 перераховано 322300 грн. в якості аліментів на дітей. Крім того, на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в період з 03.03.2024 на 13.03.2025 ним було перераховано 151900 грн. в якості аліментів на дітей. Таким чином загальна сума грошових коштів, виплачених відповідачем в якості аліментів на дітей, складає 474200 грн. Факт отримання вказаної суми коштів визнає і сама позивач, долучивши до позову довідки про рух коштів по вказаним розрахунковим рахунками. Однак з невідомих причин позивач враховує в якості аліментів лише ті суми, в яких в коментарях відповідачем зазначено – аліменти на дітей. На думку відповідача, перед позивачем у нього немає фінансових зобов`язань, всі суми перераховувались позивачу як аліменти на дітей. Відповідно до умов договору про сплату аліментів на дитину з 13.10.2023 в період жовтня 2023 року по травень місяць 2024 року, він був зобов`язаний сплатити аліменти в сумі 300 000 грн., однак ним було здійснено виплати в сумі 474200 грн, тобто переплата у розмірі 174200 грн. У зв`язку з тим, що в нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів, тому неустойка (пеня) стягнута бути не може. Крім того, що стосується індексації, то відповідно до Договору, то аліменти включали в себе їх індексацію, яку вимагав позивач у сумі 15390 грн., тому за вирахуванням індексації, переплата аліментів складає 458810 грн.
Також, що стосується додаткових витрат, зазначає, що позивачем не було надано належних доказів того, що дитині ОСОБА_3 необхідні окуляри. Крім того, відповідно до договору додаткові витрати на дітей повинні визначатись за домовленістю сторін. Однак позивач не зверталась до нього щодо визначення та перерахування будь – яких витрат в якості додаткових та не надала доказів, щодо його відмови по їх сплаті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на дітей на підставі Договору про сплату аліментів на дитину від 13 жовтня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., зареєстрованого за № 1321, у розмірі 129 010,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на дітей на підставі Договору про сплату аліментів на дитину від 13 жовтня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., зареєстрованого за № 1321, у розмірі 129 010,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 індексацію аліментів на дітей, що сплачуються на підставі Договору про сплату аліментів на дитину від 13 жовтня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., зареєстрованого за № 1321, у розмірі 15 390,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4870,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, а тому діє презумпція його вини у виникненні заборгованості з їх сплати, що є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої ст.196 СК України. Також суд дійшов висновку про доведеність того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивачка набула право на стягнення неустойки (пені). Крім того, враховуючи витрати, понесені позивачкою у зв`язку зі станом здоров`я спільної дитини сторін, а також виходячи з принципу рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини та участі у додаткових витратах на неї, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача половини таких витрат у розмірі 4870 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, щопри ухваленні оскаржуваного рішення, судом не прийнято до уваги наявність рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16.10.2023 у справі №496/6717/23 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно якого він сплачує аліменти. Проте з невідомих причин, він повинен сплачувати аліменти на підставі Договору, а не на підставі рішення суду, хоча рішення суду ухвалено пізніше і саме його він на теперішній час його виконує. Крім того, в провадженні цього ж суду перебуває позовна заява про визнання нечинним вказаного Договору. 
Зазначає, що в період з 14.09.2023 по 15.11.2024 ним на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 перераховано 322300 гривень в якості аліментів та додаткових витрат на дітей. Крім того, на розрахунковий рахунок НОМЕР_4 в період з 03.03.2024 по 13.03.2025 перераховано 151900 гривень в якості аліментів на дітей. Таким чином загальна сума грошових коштів, виплачених ним в якості аліментів та додаткових витрат на дітей складає 474200 грн. Факт отримання вказаної суми коштів визнає і сама позивач, долучивши до позову довідки про рух коштів по вказаним розрахунковим рахункам. Однак, суд врахував в якості аліментів лише ті суми, в яких ним в коментарях до платежу зазначалась мета платежу - аліменти на дітей. 
Крім того, як зазначає скаржник, суд, вийшовши за межі предмету спору, взагалі без будь-яких доказів, визнав факт домовленості між ним та ОСОБА_1 щодо сплати саме ним всієї суми кредиту за автомобіль перед АТ «Кредобанк», хоча мала місце домовленість щодо суми в 47 тисяч гривень, яка ним була сплачена ще в 2024 році. Будь – яких фінансових зобов`язань у нього перед позивачем немає та всі суми, які ним перераховувалися позивачці, є аліментами та додатковими витратами на дітей. 
В зв?язку з тим, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів, тому неустойка (пеня) стягнута бути не може. Більш того, неустойка (пеня) стягується при наявності вини (несплаті аліментів), а він сплачував аліменти згідно рішення суду.
Доводи скарги також мотивовані тим, що додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 та надані наряди - квитанції не є фіскальними чеками про сплату та не підтверджують сплату зазначених в них коштів, а є лише документом, в якому зазначена сума, що підлягає сплаті. В них також не зазначена дата складання, відсутня печатка, та з тексту останніх не зрозуміло, які саме суми сплачені та чи взагалі сплачені витрати на виготовлення окулярів. Тому, надані наряди-квитанції не є допустимими доказами у вказаній справі. Також, позивачем на надані призначення лікаря щодо необхідності носіння дочці ОСОБА_6 окулярів.

Позиція позивачки в суді апеляційної інстанції
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 заперечує проти можливості задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , вважає її необґрунтованою та такою, що не спростовує законності прийнятого судом першої інстанції судового рішення, оскільки жодних доказів того, що відповідні платежі, які до березня 2025 року хоча й несистемно, проте здійснював ОСОБА_2 , були на виконання судового рішення у справі №496/6717/23 ні у суді першої інстанції ним не було надано, як і не долучено до апеляційної скарги. Жоден грошовий переказ не містив у призначенні платежу посилання на судове рішення чи номер справи. Зазначає, що у законодавстві України немає жодного припису про те, що наявність рішення суду про стягнення аліментів унеможливлює укладення між батьками договору про сплату аліментів, а тому винесення у справі № 496/6717/23 рішення про стягнення аліментів (16 жовтня 2023 року) не могло завадити укладенню сторонами у цій справі відповідного спірного договору. Відповідачем аліменти на дітей сплачуються хоча й не системно, але на визначені у Договорі реквізити, а тому на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2023 року у справі № 496/6717/23 вони сплачуватись не можуть. Крім того, виконавче провадження не відкривалось. Щодо посилання відповідача про безпідставне врахування судом першої інстанції в якості платежів на виконання договору про сплату аліментів на утримання дітей лише тих, які містили у графі «Призначення платежу» вказівку «аліменти», то така позиція районного суду сформульована з урахуванням висновків Верховного Суду про застосування норм права у подібних правовідносинах. Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що з копій виписок по картці, а також з наданих відповідачем квитанцій вбачається, що ОСОБА_2 здійснював перекази коштів на рахунок ОСОБА_1 , але деякі надходження мали коментар «Кредит», деякі - не мали призначення платежу, а деякі- «Аліменти діти». Також як зазначає позивачка, відповідач недобросовісно змінює свою позицію у справі, зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що не мав жодних зобов`язань за вказаним кредитним договором. У судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_2 надав суду пояснення, що дійсно він сплатив всю суму кредитного договору як про це було досягнуто домовленості подружжям під час розлучення. Підтвердженням цього може бути та обставина, що у жовтні 2025 року ОСОБА_2 сплачено грошові кошти на погашення кредиту. Крім того, платіж відповідача на картковий рахунок позивачки від 15 листопада 2024 року у розмірі 25 000 грн. містить коментар «кредит», платіж від 18 вересня 2024 року у розмірі 22 000 грн. – «Кредо Банк». Також, згідно виписки банку 25 січня 2024 року ОСОБА_2 вніс в якості погашення кредиту ОСОБА_7 згiдно договору №47186/2021.Б вiд 23 грудня 2021 року 30 000 грн. Тобто відповідач дійсно виконував свій обов`язок щодо погашення кредиту, що визнав у суді першої інстанції, проте при зверненні до апеляційного суду вже намагається штучно підмінити виконання ним одних фінансових зобов`язань виконанням аліментних. Щодо твердження ОСОБА_2 про безпідставне стягнення з нього половини додаткових витрат, то у матеріалах справи є копії нарядів-квитанцій у який зазначено ціну окулярів та сплату авансу за них. 

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судовому засіданні 28.05.2026 апеляційний суд закінчив з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, надав сторонам можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження, яке проголошено 04.06.2026. 

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У вказаному шлюбі у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №6739 від 16.07.2025 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Відповідно до копії договору про сплату аліментів на дитину від 13.10.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., зареєстрованого за № 1321, встановлено, що сторони домовились про сплату щомісячно аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 15000 грн., з відповідною індексацією, не пізніше 15 числа поточного місяця, будь яким зручним для себе шляхом. 
Крім того, згідно з вказаним договором платник зобов`язується брати участь у додаткових витратах на дітей, у тому числі щодо навчання та оздоровлення в необхідній грошовій сумі, яка визначається за домовленістю сторін.
Також платник, за домовленістю сторін, сплачує грошові кошти для забезпечення літнього відпочинку дітей.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, пені за прострочення їх сплати та індексації, складає: заборгованість по аліментам складає - 129010 грн., заборгованість по пені (неустойки) – 129010 грн., заборгованість по індексації – 15390 грн.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 . 
Так, положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Частиною другою ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса (частини перша, друга статті 189 СК України).
Відповідно до частини першої ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст. 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.
Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
Відповідно до ст. 184 СК України індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачене у виконавчому документі або в договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем в установленому урядом порядку. Індексацію проводиться щорічно, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2013. Від вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
13.10.2023 між сторонами було укладено Договір про сплату аліментів, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. та зареєстровано за номером 1321 (а.с. 12). Даним договором сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання спільних дітей, зокрема аліменти сплачуються платником щомісяця у виді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін встановлений у розмірі 15000 грн., з відповідною індексацією, не пізніше 15 числа поточного місяця, будь яким зручним для себе шляхом. Крім того, згідно з вказаним договором платник зобов`язується брати участь у додаткових витратах на дітей, у тому числі щодо навчання та оздоровлення в необхідній грошовій сумі, яка визначається за домовленістю сторін. Також платник, за домовленістю сторін, сплачує грошові кошти для забезпечення літнього відпочинку дітей.
16.10.2023 рішенням Біляївського районного суду Одеської області у справі №496/6717/23 вищевказаний шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви з 28.09.2023 і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Отже з наведеного вбачається, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.10.2023 у справі №496/6717/23 між тими ж сторонами вже вирішено питання щодо утримання малолітніх дітей та стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Звернувшись 28.09.2023 до суду (тобто до укладення договору про сплату аліментів від 13.10.2023), ОСОБА_1 реалізувала право на судовий захист прав та інтересів дітей щодо їх належного утримання.
Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом існувало чинне судове рішення, яким вже врегульовано правовідносини сторін щодо утримання тих самих дітей та визначено порядок і розмір сплати аліментів. При цьому, аліменти присуджено з 28.09.2023, тобто за період, який повністю охоплює період, за який позивачка ОСОБА_1 просить стягнути заборгованість за договором про сплату аліментів від 13.10.2023.
На думку колегії суддів, задоволення заявлених позовних вимог фактично призведе до існування двох самостійних виконавчих документів щодо одного й того самого аліментного обов`язку між тими самими сторонами та за один і той самий період, що створює ризик подвійного стягнення аліментів та дублювання способів примусового виконання одного й того самого обов`язку.
При цьому, колегія суддів також враховує, що відповідач оскаржував у судовому порядку договір про сплату аліментів від 13 жовтня 2023 року (справа №496/3885/25). Сам по собі факт здійснення відповідачем окремих платежів на користь дітей не може безумовно свідчити про визнання ним зазначеного договору та добровільне виконання його умов, оскільки такі платежі могли здійснюватися ним на виконання покладеного законом обов`язку щодо утримання дітей. Відтак здійснення відповідачем окремих платежів не спростовує наявності між сторонами спору щодо правової природи та підстав виникнення відповідних зобов`язань і не може бути визначальним критерієм для висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості саме на підставі договору про сплату аліментів.
Вищенаведених обставин суд першої інстанції належним чином не врахував, не надав їм належної правової оцінки та не з`ясував наявності чинного судового рішення про стягнення аліментів на можливість стягнення заборгованості за договором про сплату аліментів за той самий період, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . 
Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину – ОСОБА_3 . 
Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
На відміну від аліментів, за своїм цільовим призначенням додаткові витрати не є коштами спрямованими на утримання дитини. Сплачуються вони лише у зв`язку з настанням в житті дитини певних особливих обставин, перелік яких не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному конкретному випадку.
Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 дійшов висновку, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі».
У доводах скарги ОСОБА_2 посилається на те, що додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 та надані наряди - квитанції не є фіскальними чеками про сплату та не підтверджують сплату зазначених в них коштів, а є лише документом, в якому зазначена сума, що підлягає сплаті. В них також не зазначена дата складання, відсутня печатка, та з тексту останніх не зрозуміло, які саме суми сплачені та чи взагалі сплачені витрати на виготовлення окулярів. Тому, надані наряди-квитанції не є допустимими доказами у вказаній справі. Також, позивачем на надані призначення лікаря щодо необхідності носіння дочці ОСОБА_6 окулярів.
Проте вищевказані доводи скарги є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 надала до суду копії нарядів та квитанцій на суму 9 740 грн на підтвердження понесених витрат на покупку окулярів для доньки ОСОБА_3 . Ці витрати були здійснені у зв`язку зі станом здоров`я спільної дитини, що підтверджується наданими документами, у яких зазначено вартість окулярів та сплату авансу за них, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача половини зазначених витрат як обов`язкової частки відповідно до ст. 141, 182 СК України.
Доводи ОСОБА_2 щодо нібито відсутності призначень чи рецептів лікарів є, на думку суду, необґрунтованою спробою ухилитися від виконання обов`язків, передбачених СК України. У даному випадку йдеться про забезпечення життєвих потреб дитини, а не про розвиток її здібностей чи відпочинок. Як зазначила позивачка, їх донька постійно користується окулярами у повсякденному житті, про що відповідачу відомо, тому його доводи щодо непідтверджених витрат є неспроможними.
Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на дитину є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є доведеною, а тому вона підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів, індексації аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. В частині стягнення додаткових витрат на дитину рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат 
Відповідно до ст. 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ціна позову становить 278 280 грн., постановою суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів, індексації аліментів та неустойки (пені) за прострочення їх сплати скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Водночас рішення суду в частині стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 4 870 грн залишено без змін.
Таким чином, апеляційну скаргу відповідача задоволено в частині вимог на суму 273 410 грн (278 280 грн - 4 870 грн), що становить 98,25 % від ціни позову.
Оскільки при поданні апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 4 174 грн 20 коп., а позивачка звільнена від сплати судового збору, сплачений відповідачем судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно до розміру задоволених вимог апеляційної скарги, а саме у сумі 4101,14 грн. 

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України)

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2025 року в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та індексації аліментів на дітей на підставі Договору про сплату аліментів на дитину від 13 жовтня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., зареєстрованого за № 1321 - скасувати, ухвалити в цій частині нове, яким відмовити ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, індексації аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
В іншій оскаржуваній частині залишити без змін. 
Компенсувати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) судові витрати, які складаються зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 4101,14 грн. гривень за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 04.06.2026

Головуючий        Є.С. Сєвєрова

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова