П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5144/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш Віталій Олександрович 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
02 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сапальової Т.В.  Сушка О.О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
1.2. В обґрунтування позову зазначено, що під час звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу відповідач у порушення вимог чинного законодавства не нарахував та не виплатив позивачці грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі — Закон № 2011-XII) та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про щорічну додаткову відпустку військовослужбовцям» (далі — Постанова № 702), за періоди служби з 2013 по 2018 рік та з 2022 по 2024 рік.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
2.1. Позивачка проходила військову службу в Державній прикордонній службі України. Протягом 2013– 2018 років та 2022– 2024 років вона обіймала посади начальника групи по роботі з іноземцями та адміністративного провадження, заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби та старшого інспектора прикордонної служби у різних підрозділах. Остання посада перед звільненням — заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 — пасажирський» Військової частини НОМЕР_1 .
2.2. Наказом начальника Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 16.08.2024 № 453-ос капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом від 19.08.2024 № 455-ос її виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 20.08.2024.
2.3. При проведенні остаточного розрахунку грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону № 2011-XII та Постановою № 702 за зазначені роки, позивачці нараховано та виплачено не було. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3.1. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року позов задоволено повністю:
- визнано протиправною бездіяльність Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону № 2011-XII та Постановою № 702, за 2013– 2018 роки та 2022– 2024 роки;
- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за зазначені періоди.
4. Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву
4.1. Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скаржник зазначає, що відповідно до пунктів 17– 19 статті 10-1 Закону № 2011-XII в особливий період надання додаткових відпусток припиняється, а механізм компенсації за цей період не передбачений, тому невикористана відпустка не є «невикористаною» у правовому розумінні; крім того, позивачка під час служби не зверталася з рапортами про надання відпустки, а отже не набула суб`єктивного права на неї.
4.2. Позивачка не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
1. Позиція апеляційного суду
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
1.1. Відповідно до частини четвертої статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, надається щорічна додаткова відпустка тривалістю 7 календарних днів із збереженням грошового забезпечення. Перелік відповідних посад визначено Додатком 4 до Постанови № 702, до якого прямо включено посади заступника начальника та начальника підрозділів інспекторів прикордонної служби. Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 протягом спірних періодів обіймала саме такі посади, тобто безумовно набула право на зазначену додаткову відпустку.
1.2. Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення військовослужбовців зі служби в разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні. Аналогічний обов`язок закріплено у пункті 3 Розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, відповідно до якого компенсація виплачується за всі невикористані дні відпустки, у тому числі за минулі роки.
1.3. Доводи апелянта про те, що пункти 17– 19 статті 10-1 Закону № 2011-XII в особливий період повністю скасовують право на додаткову відпустку та виключають її грошову компенсацію при звільненні, є юридично помилковими. Зазначені норми встановлюють лише тимчасове обмеження щодо безпосереднього використання відпустки «в натурі» з метою збереження боєздатності підрозділів — але не ліквідують саме право на соціальну гарантію і не анулюють накопичені невикористані дні. Це прямо підтверджено правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18 (провадження № 11-550заі19): припинення надання відпусток в особливий період є тимчасовим обмеженням способу реалізації права, але таке обмеження не впливає на суть самого права; у разі звільнення зі служби військовослужбовцям виплачується компенсація за всі невикористані дні щорічних та додаткових відпусток. Наведений висновок є обов`язковим для врахування відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України та поширюється на всі аналогічні категорії справ.
1.4. Стосовно тверджень апелянта про те, що позивачка не зверталася з рапортами про надання відпусток і тому не набула суб`єктивного права на них, колегія суддів зазначає, що цей довід також підлягає відхиленню. Право на додаткову відпустку виникає в силу закону — за фактом проходження служби на посадах, включених до Переліку за Постановою № 702. Необхідність подання рапорту є порядком реалізації вже існуючого права, але не умовою його виникнення. Обов`язок провести повний розрахунок при звільненні та виплатити компенсацію за всі невикористані дні відпусток покладено безпосередньо на військову частину законом і не ставиться в залежність від попереднього звернення військовослужбовця з рапортом.
1.5. Окремо слід зазначити щодо відпусток за 2022– 2024 роки. Законом України від 01.07.2023 № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо проходження військової служби в умовах воєнного стану» внесено зміни до статті 10-1 Закону № 2011-XII, зокрема встановлено, що невикористана відпустка в поточному році не переноситься на наступний рік. Однак це положення регулює порядок обліку відпусток у разі продовження служби, але жодним чином не скасовує обов`язку виплати компенсації при звільненні. Абзац третій пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII залишився незмінним і безумовно зобов`язує виплатити компенсацію за всі невикористані дні в рік звільнення.
1.6. Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про пропуск позивачкою місячного строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України. Спірні правовідносини стосуються ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні, що є складовою належного військовослужбовцю грошового забезпечення в розумінні законодавства про оплату праці. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18 (провадження № 11-550заі19) прямо встановлено, що спеціальним законодавством не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), а грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні відпустки, в тому числі за минулі роки, без обмеження будь-яким строком. З огляду на це, посилання апелянта на частину п`яту статті 122 КАС України є помилковим: на цей вид спорів поширюється частина друга статті 233 КЗпП України, яка не встановлює строку для звернення з вимогами щодо виплат, що виникають у зв`язку зі звільненням. Позов подано в межах строку, визначеного чинним законодавством.
1.7. Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, правомірно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
2. Висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та підстав для скасування оскаржуваного рішення не містять.
2.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
2.3. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, новому розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Сушко О.О.