Справа № 161/5820/26 
Провадження № 2/161/4029/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Шестерніна В.Д.,
за участю секретаря Мельник А.В.

позивача - ОСОБА_1 , 
представника позивача - адвоката Чабана Р.Л.,
представника відповідача - Бояркевич К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Волинські новини» про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог
16.03.2026 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся в суд з позовом до ПП «Волинські новини» про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на публічно доступному веб-сайті volynnews.com, що належить онлайн-медіа «Волинські новини» була розміщена публікація із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Публікація містить таку недостовірну інформацію:
« ІНФОРМАЦІЯ_2 від «Свідомих» обурився підтримці ветеранського бізнесу. Депутат від політичної партії «Громадянський рух «Свідомі», головний редактор видання «Конкурент» ОСОБА_2 обурився через те, що виконком Луцької міської ради придбав у родини військовослужбовця 100 аромасвічок у формі Луцького замку. [...] «Свідомого» депутата Андрія Лучика обурило, що міськрада вирішила купити сувенірні свічки в дружини військового. Мовляв, в інтернеті можна знайти й дешевші аромасвічки. Хоча як приклад навів свічки масового виробництва, зокрема з мережі «Аврора». В той час як майстриня робить їх власноруч, в оригінальному дизайні у формі Луцького замку. ОСОБА_2 розкритикував також те, що ОСОБА_3 зареєструвалася підприємицею лише у квітні 2024 року».
Вказана інформація є недостовірною з таких причин: у публікації міститься посилання на статтю, розміщену ТОВ «Інформаційне агентство «Конкурент» із заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3 », однак позивач не є автором цієї статті і не здійснював її публікацію; ОСОБА_1 не є першоджерелом інформації і зі змісту вказаної статті не випливає жодного посилання на будь-які твердження, публікації або інші висловлювання позивача; у заголовку та тексті публікації міститься посилання на статус позивача як депутата місцевої ради, водночас, він не надавав жодних коментарів, не давав інтерв`ю, інших публічних оцінок чи висловлювань з приводу закупівлі ароматичних свічок Луцькою міською радою, у тому числі як депутат Луцької міської ради.
Поширена відповідачем недостовірна інформація про ОСОБА_1 , є такою, що принижує ділову репутацію позивача та підлягає спростуванню. Поширенням такої інформації позивачу було завдано моральної шкоди.
В зв`язку з викладеним позивач просив суд:
- визнати недостовірною та такою що принижує ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, поширену Приватним підприємством «Волинські новини» у статті «Депутат Луцькради від «Свідомих» обурився підтримці ветеранського бізнесу» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 / а саме таку інформацію: 1) заголовок «Депутат Луцькради від «Свідомих» обурився підтримці ветеранського бізнесу»; 2) «Депутат від політичної партії «Громадянський рух «Свідомі», головний редактор видання «Конкурент» ОСОБА_2 обурився через те, що виконком Луцької міської ради придбав у родини військовослужбовця 100 аромасвічок у формі Луцького замку»; 3) «Свідомого» депутата Андрія Лучика обурило, що міськрада вирішила купити сувенірні свічки в дружини військового. Мовляв, в інтернеті можна знайти й дешевші аромасвічки. Хоча як приклад навів свічки масового виробництва, зокрема з мережі «Аврора». В той час як майстриня робить їх власноруч, в оригінальному дизайні у формі Луцького замку. ОСОБА_2 розкритикував також те, що ОСОБА_3 зареєструвалася підприємицею лише у квітні 2024 року»;
- зобов`язати Приватне підприємство «Волинські новини» не пізніше 5 днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом здійснення публікації тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі на головній сторінці веб-сайту в мережі Інтернет доменне ім`я: volynnews.com, із заголовком «СПРОСТУВАННЯ»;
- стягнути з Приватного підприємства «Волинські новини» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача 
16.04.2026 відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, який мотивований таким.
10.02.2026 у публічному каналі у застосунку (багатоплатформовому хмарному месенджері) Telegram за адресним гіперпосилання ІНФОРМАЦІЯ_5 було оприлюднено допис щодо закупівлі ароматичних свічок Луцькою мерією. Вказаний канал є публічним інформаційним ресурсом з авторським наповненням, що підтверджується його описом та візуальною ідентифікацією особи, яка здійснює адміністрування та створення контенту. Автором каналу є головний редактор ІА «Конкурент» та депутат Луцької міської ради ОСОБА_2 . Метою автора є привернення уваги аудиторії до суспільно значущих тем. Канал орієнтований на широку аудиторію та налічує близько 2 500 підписників. У відповідному дописі ОСОБА_2 не лише повідомляє про сам факт закупівлі, а й висловлює власне критичне ставлення до неї: порівнює ціни з альтернативними пропозиціями, акцентує увагу на вартості товару та ставить під сумнів доцільність використання бюджетних коштів. Така форма подання інформації сама по собі є оціночною, містить елементи аналізу та суб`єктивної інтерпретації.
Публікація у статті «Депутат Луцькради від «Свідомих» обурився підтримці ветеранського бізнесу» має характер журналістського матеріалу, який відображає оцінку подій, пов`язаних із суспільно значущим питанням - використанням бюджетних коштів органом місцевого самоврядування та реакцією на це депутата. Зміст статті поданий у формі узагальненого викладу публічної дискусії та реакції позивача на відповідні обставини. Формулювання, використані у публікації, є оціночними судженнями, а не твердженнями про встановлені факти. Зокрема, вживання у заголовку та тексті слова «обурився» («Депутат Луцькради від «Свідомих» обурився підтримці ветеранського бізнесу») відображає суб`єктивне сприйняття та інтерпретацію реакції особи на певні події. Таке формулювання є типовим прикладом журналістської оцінки, яка передає емоційне забарвлення позиції особи та не підлягає доведенню чи спростуванню, оскільки не має чітко визначеного об`єктивного змісту. Аналогічно, фрази на кшталт «обурило, що міськрада вирішила купити сувенірні свічки», «розкритикував», «мовляв, в інтернеті можна знайти й дешевші» є стилістичними засобами передачі оцінки та інтерпретації висловлювань позивача, що випливають із аналізу його допису у публічному каналі у застосунку Telegram. Такі висловлювання не є констатацією конкретних фактів (наприклад, вчинення певних дій чи наявності певних подій), а є узагальненою передачею змісту публічної позиції з використанням мовно-стилістичних засобів, притаманних журналістиці, включаючи елементи узагальнення, інтерпретації та певного перебільшення. Більше того, аналіз загального контексту публікації свідчить, що вона стосується діяльності позивача як публічної особи, а саме депутата органу місцевого самоврядування, який здійснює представницькі функції та бере активну участь у формуванні політики на місцевому рівні. Вказані висловлювання не можуть бути перевірені на відповідність дійсності, оскільки вони не містять фактів, а лише відображають суб`єктивне розуміння поведінки та позиції публічної особи. Вони прямо підпадають під визначення оціночних суджень у розумінні статті 30 Закону України «Про інформацію», згідно з якою до таких належать висловлювання, що не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використаних мовно-стилістичних засобів.
Відтак, публікація, поширена ПП «Волинські новини» у спірній статті «Депутат Луцькради від «Свідомих» обурився підтримці ветеранського бізнесу» інформація містить оціночні судження, а тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості.
Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

III.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу
Ухвалою суду від 26.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 27.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Протокольною ухвалою суду від 25.06.2026 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 03.07.2026.

ІV.Фактичні обставини справи
ОСОБА_1 є депутатом Луцької міської ради та головним редактором онлайн-медіа «Конкурент Волинь» (ч.ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України).
ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на веб-сайті volynnews.com, що належить онлайн-медіа «Волинські новини», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 / була опублікована стаття з назвою «Депутат Луцькради від «Свідомих» обурився підтримці ветеранського бізнесу» такого змісту: 
- «Депутат від політичної партії «Громадянський рух «Свідомі», головний редактор видання «Конкурент»  ОСОБА_2  [гіперпосилання], обурився через те, що виконком Луцької міської ради придбав у родини військовослужбовця 100 аромасвічок у формі Луцького замку. Такі сувеніри, зокрема, дарують запрошеним делегаціям, вручають разом із відзнаками міськради. Натомість лучани відзначають, що міськрада має показувати більше прикладів продукції ветеранського бізнесу, та цікавляться, де можна придбати й собі таку аромасвічку. Ці свічки за 550 гривень за одиницю виготовляє знана майстриня, дружина військового, який захищає Україну, ОСОБА_3 . Це подарунковий набір, який складається з власне ароматизованої свічки в гіпсовій скульптурі, виконаній у формі в`їзної вежі Луцького замку, та пакування. Окрім свічок, ОСОБА_3 виготовляє кераміку та інші сувенірні вироби. Як дружина захисника постійно бере участь у місцевих ярмарках ветеранського бізнесу. У міськраді наголошують: уклавши угоду саме з ОСОБА_4 на придбання сувенірних свічок, не тільки підтримують сім`ю нашого захисника, а й спонукають інші ветеранські бізнеси долучатися до ярмарків, розвивати власну справу. [фото допису Луцької міської ради в мережі Facebook]. У коментарях до допису лучани відзначили красу та оригінальність виробу, дехто захотів придбати його собі. [фото коментарів]. «Свідомого» депутата ОСОБА_5 обурило [гіперпосилання], що міськрада вирішила купити сувенірні свічки в дружини військового. Мовляв, в інтернеті можна знайти й дешевші аромасвічки. Хоча як приклад навів свічки масового виробництва, зокрема з мережі «Аврора». В той час як майстриня робить їх власноруч, в оригінальному дизайні у формі Луцького замку. ОСОБА_2 розкритикував також те, що ОСОБА_3 зареєструвалася підприємицею лише у квітні 2024 року. «Підтримувати ветеранів - це не витрати. Це інвестиція в гідність», - апелювала начальниця управління туризму та промоції міста ОСОБА_6 . Вона наголосила, що в цьому випадку 55 тисяч гривень за 100 свічок в кашпо у формі Луцького замку - це не просто цифри, а підтримка родини ветерана, яка будує власний бізнес під час війни. «Міська рада систмено підтримує ветеранське підприємництво: ярмарки, партнерства з іншими містами, допомога в просуванні. Бо вдячність - це не тільки слова. Це можливості, навіть такі маленькі. Ці свічки даруватимуться й офіційним делегаціям. Разом із символом ОСОБА_7 вони повезуть історію про наших людей - про силу, майстерність і країну, яка воює та водночас працює» - зауважила [гіперпосилання] ОСОБА_8 . Нагадаємо днями суд визнав недостовірною [гіперпосилання] та зобов`язав спростувати інформацію, поширену депутатом і журналістом ОСОБА_9 та виданням «Конкурент», про нібито завищені ціни на продукти для харучування школярів Луцької громади. Крім того, за рішенням суду і депутат, і очолюване ним видання «Конкурент» мають виплатити Луцькому комбінату шкільного харчування і студентського харчування по 15 тисяч гривень моральної шкоди» (роздруківка скріншота веб-сторінки, а.с. 11 зворот-13, відео фіксації змісту веб-сторінки).
Автор цієї статті не зазначений. Власником веб-сайту volynnews.com є Приватне підприємство «Волинські новини».
В цій публікації онлайн-медіа «Волинські новини» міститься гіперпосилання на статтю з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка розміщена в мережі Інтернет на веб-сайті konkurent.ua, що належить онлайн-медіа «Конкурент Волинь» такого змісту:
- «[фото] Луцький міськвиконком закупив у приватної підприємиці 100 ароматичних свічок за 55 тис. грн, тобто за одну віддали 550 грн. Інформацію про відповідну закупівлю оприлюднили у системі Prozorro 5 лютого. Там також йдеться, що закупили свічки для організаційного інформаційно-аналітичного та матеріально-технічного забезпечення діяльності міськради. Поставити товари мають до кінця 2026 року, а фінансуватимуть таку покупку з місцевого бюджету. Зауважимо, що конкретних характеристик, якою ж має бути та свічка, у закупівлі не зазначено. Серед іншого в інтернет-магазинах за пошуковим запитом «ароматизована свічка» можна знайти товари від 135 грн і вище, що вже в декілька разів дешевше. [фото]. Хто ж постачатиме свічки в мерію? Договір підписали із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 - лучанкою, яка уже чимало років виготовляє аромасвічки ручної роботи. Зареєструвалась жінка підприємицею у квітні 2024 року, а основний вид діяльності - виробництво іншої продукції, зазначено НОМЕР_1 . За час існування ФОПа вона отримала замовлень з тендерів на понад 230 тис. грн. Усі - від департаментів луцької мерії. Для порівняння департамент ветеранської політики теж купував вироби у майстрині. За 400 свічок у травні 2025 року заплатити 80 тис. грн, тобто 200 грн за штуку. ОНОВЛЕНО: Згодом на сторінці Луцької міської ради у фейсбук з`явився допис щодо цієї закупівлі. Там зазначили, мовляв, таким чином вирішили підтримати ветеранський бізнес, адже ОСОБА_10 - дружина військового. «Це подарунковий набір, який складається з ароматизованої свічки у гіпсовій скульптурі, виконаній у формі в`їзної вежі Луцького замку, та пакування. Така або ж інша сувенірна продукція передбачена як подарунок до відзнак міської ради та міського голови»,- йдеться у дописі» (роздруківка скріншота веб-сторінки, а.с. 9-11, відео фіксації змісту веб-сторінки).
Автор цієї статті не зазначений. Власником веб-сайту konkurent.ua є Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Конкурент».
ІНФОРМАЦІЯ_6 в Telegram-каналі за адресним гіперпосиланням https://t.me/a_luchyk від імені користувача « ОСОБА_2 - про Луцьк» було розміщено допис з назвою «Луцька мерія накупила ароматичних свічок по 550 грн за штуку» такого змісту:
- «Луцький міськвиконком закупив у приватної підприємиці 100 ароматичних свічок за 55 тис. грн, тобто за одну віддали 550 грн. ? Для чого свічки. У закупівлі йдеться, що закупили свічки для організаційного інформаційно-аналітичного та матеріально-технічного забезпечення діяльності міськради. Крім того, конкретних характеристик, якою ж має бути та свічка, у закупівлі не зазначено. Що по цінах на свічки? В інтернет-магазинах за пошуковим запитом «ароматизовна свічка» можна знайти товари від 135 грн і вище, що вже в декілька разів дешевше. ? Хто ж постачатиме аромасвічки у мерію. Договір підписали із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 - лучанкою, яка уже чимало років виготовляє аромасвічки ручної роботи. Зареєструвалася жінка підприємицею у квітні 2024 року. ! За час існування ФОПа вона отримала замовлень з тендерів на понад 230 тис. грн. Усі - від департаментів луцької мерії. Для порівняння департамент ветеранської політики теж купував вироби у майстрині. За 400 свічок у травні 2024 року заплатили 80 тис. грн, тобто 200 грн за штуку» (роздруківка скріншота з Telegram-каналу, а.с. 37-38).
В описі цього Telegram-каналу зазначено, що це - неформальний канал головного редактора ІА «Конкурент» і депутата Луцької міської ради Андрія Лучика.
В судовому засіданні позивач пояснив, що є власником і адміністратором цього Telegram-каналу. Його інформаційне наповнення здійснюють і інші залучені ним особи. Однак, цей конкретний допис в Telegram-каналі здійснював не позивач і поширена в ньому інформація не є його особистою думкою.

V.Мотиви суду та застосоване законодавство
За змістом частин першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина третя статті 34 Конституції України).
Разом із тим згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
У статті 201 ЦК України встановлено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканність ділової репутації.
Так, під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей під час виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).
Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (абз. 3 ч. 6 ст. 277 ЦК України).
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №904/4494/18).
Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»).
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання її з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є демонстрація у громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Викладене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №905/902/20 (пункт 6.18).
Одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Врахуванню підлягає зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Таким чином, необхідно відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак у цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів із використанням мовностилістичних засобів.
Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Подібні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №757/39521/20.
Отже, за змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Засоби масової інформації відіграють істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вони не можуть переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, однак їх обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із їх обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на них покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Тома проти Люксембургу» від 29 березня 2001 року суд зазначив, що для обмеження поширення інформації, що вже була оприлюднена та широко обговорюється, повинні існувати переконливі підстави; покарання журналіста за те, що він допомагав поширювати твердження, зроблені іншою особою, серйозно перешкоджатиме участі преси у обговоренні проблем, які становлять громадський інтерес, і його не потрібно передбачати, хіба що за наявності особливо переконливих підстав для цього.
Для того щоб відрізнити фактичне твердження від оціночного судження, необхідно враховувати обставини справи і загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ Brasilier v. France, № 71343/01, § 37, 11 квітня 2006 року; «Balaskas v. Greece», № 73087/17, § 58, 05 листопада 2020 року), маючи на увазі, що твердження щодо питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не констатацію фактів (рішення ЄСПЛ «Paturel v. France», № 54968/00, § 37, 22 грудня 2005 року).
Особисте трактування отриманої з інших джерел інформації в формі коментаря є оціночним судженням, а не твердженням, тому не може бути ані спростоване, ані підтверджене (схожий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 в справі №757/22307/17-ц, від 02.06.2022 в справі №757/55559/20-ц, від 29.03.2023 в справі №201/10970/21).
У своїй практиці ЄСПЛ розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (див. п.п. 41, 42 рішення ЄСПЛ «Українська Прес-Група проти України», заява №72713/01).
ЄСПЛ, розглядаючи подібні справи, перевіряє дотримання балансу між правом, передбаченим статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя), та правом, передбаченим статтею 10 (свобода вираження поглядів) Конвенції.
У таких справах необхідно враховувати дві ключові обставини: 1) ступінь суспільного інтересу до поширеної інформації і 2) ступінь публічності особи, щодо якої поширена інформація.
Значний суспільний інтерес має місце тоді, коли інформація безпосередньо впливає на суспільство значною мірою і суспільство проявляє законний інтерес до цієї інформації (рішення ЄСПЛ Sunday Times v. the United Kingdom, № 6538/74, § 66, 26 квітня 1979 року), особливо, якщо це стосується добробуту населення (рішення ЄСПЛ «Barthold v. Germany», № 8734/79, § 58, 25 березня 1985 року).
Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Водночас зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Указані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Повідомлення новин, заснованих на інтерв`ю, або відтворення висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства. У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у поширенні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (рішення у справі «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» 19 червня 2003 року, № 49017/99; рішення у справі «Thorgeir Thorgeirson v. Iceland» 07 листопада 2008 року, № 56925/08; рішення у справі «Jersild v. Denmark» 23 вересня 1994 року, № 15890/89).
Журналістська свобода охоплює можливе використання певної міри перебільшення або навіть провокації (рішення ЄСПЛ «Prager and Oberschlick v. Austria», № 15974/90, § 38, 26 квітня 1995 року). Свобода вираження поглядів також застосовується до «інформації» або «ідей», які ображають, шокують або викликають занепокоєння (рішення ЄСПЛ «Janowski v. Poland» [ВП], № 25716/94, § 30, 21 січня 1999 року).
Гарантії, надані статтею 10 Конвенції журналістам щодо висвітлення питань, які становлять загальний інтерес, залежать від умови, що вони діють добросовісно з метою надання точної та достовірної інформації відповідно до журналістської етики. У ситуаціях, коли, з одного боку, робиться констатація факту і не надається достатніх доказів для його підтвердження, а з іншого боку, журналіст обговорює питання, що становить справжній суспільний інтерес, перевірка того, чи діяв журналіст професійно і добросовісно, набуває першочергового значення (рішення ЄСПЛ «Flux v. Moldova» (№ 7)», № 25367/05, § 41, 24 листопада 2009 року, рішення ЄСПЛ «Tavares de Almeida Fernandes and Almeida Fernandes v. Portugal», № 31566/13, § 56, 17 січня 2017 року).
Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (пункт 12) роз`яснив судам, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установитита зазначити в позовній заяві.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду від 08.11.2023 в справі № 761/42030/21).
За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.
Позивач ОСОБА_1 в силу свого, насамперед, статусу депутата Луцької міської ради є публічною особою. Інформація про його діяльність може становити суспільний інтерес. Межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо публічних осіб є значно ширшими, ніж щодо звичайних громадян.
Поширена в мережі «Інтернет» публікація з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 від «Свідомих» обурився підтримці ветеранського бізнесу» стосується не приватного життя позивача, а його професійної діяльності, що відповідає критерію «суспільного інтересу» та цікавості з боку журналістів.
Системний аналіз змісту публікації свідчить, що вона має характер журналістського матеріалу, в якому викладені оціночні судження. Про це свідчать формулювання, використані у публікації. Презюмується, що журналіст діє професійно і добросовісно. В цій справі протилежного не доведено і не встановлено. Більше того, для висловлення таких оціночних суджень у журналіста була достатня фактична основа (публікація на сайті інформаційного агентства «Конкурент» та допис в Telegram-каналі). А тому, неможливо вести мову про те, що висловлювання журналіста щодо позивача було перебільшеним.
Інформація, яку позивач просить спростувати, за своїм змістом має характер громадської критики позиції позивача саме як публічної особи. Суд ще раз наголошує, що безвідносно того чи висловлював позивач позицію, яка отримала суб`єктивну інтерпретацію (критику) журналіста, він (позивач), як публічна особа, повинен усвідомлювати що може зазнавати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації. Висловлювання відповідача щодо позивача, як публічної особи, не переходять межі допустимої критики, хоч і можуть зачіпати його особисті почуття.
Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Отже, в задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації слід відмовити за необгрунтованістю. В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, як похідних вимог, слід також відмовити.

VI.Судові витрати
Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Волинські новини» про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Судові витрати по справі - залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Відомості про сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Приватне підприємство «Волинські новини», місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Винниченка, 26; код в ЄДРПОУ 35963888.

Дата складення повного рішення суду - 03.07.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області        В.Д. Шестернін