Справа № 454/3801/25	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,
за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шептицький відділ ДВС у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, 
в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з даним позовом та просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 256956,95грн.
Свої вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого у них є спільні діти: донька ОСОБА_3 , 2006р.н., син ОСОБА_4 , 2016р.н. та син ОСОБА_5 , 2017р.н.
Згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29.03.2023р. з відповідача присуджено стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Однак внаслідок невиконання рішення суду у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 244515,41грн., що підтверджує розрахунком по заборгованості у виконавчому провадженні ВП №78679323.
Позивач вважає, що оскільки відповідач допустив прострочення сплати аліментів, не дотримався належної дисципліни щодо їх сплати, тому вона має правові підстави для стягнення із відповідача неустойки (пені) за весь період прострочення сплати аліментів.
У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволені позову оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини.
Зазначає, що після припинення шлюбних відносин позивач у 2022 році звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів у її користь, проте виконавчий лист було пред`явлено до виконання лише у 2025 році, тому державним виконавцем нараховано суму заборгованості 244515,41грн. В подальшому на цю суму позивач здійснила нарахування пені та звернулася до суду із даним позовом. В даному випадку його вина відсутня, тому стягнення пені за прострочення сплати аліментів є безпідставним.
Вказує також, що до квітня 2025 року сторони проживали разом, батько забезпечував своїх дітей тому стягувати кошти за цей період не можливо. З червня по грудень 2024 року перебував на заробітках за кордоном та перераховував кошти добровільно (приблизно 120000,00грн., з яких 80000,00грн. були потрачені на утримання сім`ї).
Ухвалою суду від 14.10.2025р. відкрито загальне позовне провадження у справі.
Не погоджуючись із доводами ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів. В своє обґрунтування зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів 18.03.2022р.та через тривалий розгляд рішення у справі прийнято 29.03.2023р., проте аліментні зобов`язання присуджено з моменту звернення до суду, тому заборгованість виникла не з його вини. 
Також зазначає, що сторони до 24.04.2025 року разом проживали з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство з 2008 року по 24.04.2025 року, що підтверджується актом №10/664-2025 від 31.10.2025 року, складеним виконавчим комітетом Шептицької міської ради. Отже заборгованість зі сплати аліментів за період з 18.03.2022 по 24.04.2025 року є безпідставною, оскільки у цей час він в добровільному порядку утримував та забезпечував своїх дітей.
Важливим є той факт, що з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів (29.03.2023 р.) ОСОБА_1 протягом більш ніж двох років не пред`являла виконавчий лист до виконання (до органів ДВС на примусове виконання звернулася 22.07.2025 року), хоча виконавчий лист нею було отримано 05.06.2023 р.
Крім того, у період з червня по грудень 2024 року він перебував на заробітках за кордоном, під час яких відправляв кошти ОСОБА_1 , на загальну суму 120000 грн., з яких приблизно 80000 грн пішло на утримання дітей.
Отже в даному випадку заборгованість виникла не з вини ОСОБА_2 , останній вчиняв дії щодо виконання своїх батьківських обов`язків у добровільному порядку, зокрема: сам звертався в бухгалтерію підприємства, щоб кошти швидше перераховувались ОСОБА_1 ; під час перебування на заробітках перераховував добровільно кошти про які жодним чином не було відомо органам ДВС, у зв`язку з чим було сформовано розрахунок заборгованості.
01.12.2025 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду.
У додаткових поясненнях у справі представник ОСОБА_2 - адвокат Брух А.О. зазначає, що за час перебування за кордоном ОСОБА_2 було перераховано кошти на утримання дітей на загальну суму 85533,82 грн., що підтверджується наявними виписками з банківського рахунку. Також зазначає, що 18.04.2024 року ОСОБА_2 , подано заяву за місцем роботи з проханням здійснювати утримання із заробітної плати аліментів у розмірі 50% в користь ОСОБА_1 . Це також свідчить, що в дійсності ОСОБА_2 , добровільно вживались усі можливі заходи задля належного матеріального утримання дітей.
ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти зустрічного позову заперечує. Також заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00грн.
ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, його представник адвокат Брух А.О. подав заяву про розгляд справи у їхній відсутності, підтримує подані доводи та заперечення а також зустрічну позовну заяву. Просив стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00грн.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
За час спільного проживання у них народилося троє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчать копії свідоцтва про їх народження.
На підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29.03.2023 року №454/644/22 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.03.2022р. і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з березня 2022 по червень 2025 року складає 244515,41грн.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне з цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши її загальну суму.
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 розраховано неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, яка складає 256956,95грн.
Згідно з частинами першою-третьою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідно до вимог ч. 3ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.
При цьому, відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 19.01.2022 року в справі № 711/679/21 також зроблено висновки про необхідність розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць, оскільки якщо при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня.
Тож Верховний Суд зробив висновок, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19 (провадження№ 61-16670сво19) вказано, що «Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів .». Також у цій же постанові Верховного Суду було роз`яснено, що «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).» а так само, що «Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.».
При цьому, у постанові Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року по справі № 359/240/21 (провадження № 61-16327св23), судова колегія посилаючись на зазначену вище правову позицію Об`єднаної палати КЦС ВС № 661/905/19, додатково вказала наступне. Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абз.1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти , що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Не погоджуючись із визначеним розміром пені за аліментами ОСОБА_2 подав відзив у якому вказує, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини тому відсутні підстави для нарахування пені.
Судом встановлено, що на момент прийняття рішення про стягнення аліментів ОСОБА_2 працював на ВП «Шахта «Лісова» ДП Львіввугілля (вказане зазначено у рішенні №454/644/22).
Після прийняття рішення про стягнення аліментів ОСОБА_2 звернувся із заявою до директора підприємства про утримання із заробітної плати аліментів у розмірі 50% на користь дружини ОСОБА_1 .
Варто зауважити, що 22.07.2025 року державним виконавцем Шептицького відділу ДВС у Шептицькому районі Львівської області прийнято заяву ОСОБА_1 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78679323 на виконання виконавчого листа Сокальського районного суду Львівської області №454/644/22 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Також у матеріалах справи наявний Акт виконавчого комітету Шептицької міської ради про те, що ОСОБА_2 фактично проживав без реєстрації спільно зі своєю дружиною ОСОБА_1 та дітьми у АДРЕСА_1 з 2008 року по 24.04.2025 рік.
З довідки начальника Шептицького відділу ДВС вбачається , що станом на 19.01.2026 року борг зі сплати аліментів у ОСОБА_2 відсутній, вказане також підтверджено копією квитанції про зарахування коштів у розмірі 224728,58грн. на сплату аліментів.
Таким чином ОСОБА_2 надав достатньо доказів своєї невинуватості на спростування презумпції вини з ухилення від обов`язку від сплати аліментів, наявність якої у даних правовідносинах підтвердив Верховний Суд у наведених вище правових позиціях. Така поведінка є прямим доказом його невинуватості у розумінні ст. 196 СК України.
Отже в ході розгляду даної справи встановлено, що виконавче провадження щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 з 18.03.2022 року відкрито на підставі заяви ОСОБА_1 22.07.2025 року, тому відсутні підстави для стягнення пені за період з 2022 року по липень 2025 року, з урахуванням того, що ОСОБА_2 після відкриття виконавчого провадження сплачував аліменти та будучи закордоном пересилав кошти ОСОБА_1 , до квітня 2025 року вони спільно проживали та вели господарство отже спільно утримували дітей, тривалий час перебував на лікуванні, проте на даний час борг зі сплати аліментів погашено.
Оскільки при зверненні до суду ОСОБА_1 розраховує розмір пені за період 01.03.2022 року по 01.10.2025р. проте наданий розрахунок за пенею розрахований по лютий 2025 року суд приходить до переконання що пеню слід розраховувати за період липень 2025 року (відкриття виконавчого провадження) по жовтень 2025 року (день звернення до суду з позовом про стягнення пені за несплату аліментів).
Однак в матеріалах справи недостатньо доказів яка сума підлягає стягненню з ОСОБА_2 з липня 2025 року так як розрахунок державним виконавцем виконаний по червень 2025р. та сума місячних платежів змінюється кожного місяця.
Довідки про доходи ОСОБА_2 матеріали справи не містять тому розмір пені за місячним платежем розраховується за конкретний місяць (місячний платіж) та враховуючи, що станом на липень 2025 року розмір аліментів виходячи із показника середньої заробітної плати працівників для даної місцевості, оприлюдненої органом статистики для Львівської області 23032,00грн. тому саме з цієї суми має обчислюватися розмір аліментів (в даному випадку 1/3 складає 7677,33коп.)
Тому сума пені складає 18195,28грн. ( 23032 сума боргу за три місяці х1% х79дні), отже первісний позов в цій частині слід задовольнити частково.
Щодо зустрічної позовної вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментах суд зазначає таке.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц.
Отже, суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.
В ході розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_2 частково сплачував аліменти на утримання дітей, не відмовився від виконання своїх батьківських обов`язків, виконував обов`язок по їх утриманню дитини, заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини боржника, станом на момент розгляду справи борг зі сплати аліментів погашено, беручи до уваги його медичну документацію (хворіє тривало, періодично лікується амбулаторно, погіршення здоров`я внаслідок праці) в силу об`єктивних обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.
Крім того відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Та згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки заданою категорією справ про стягнення пені ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому з ОСОБА_2 на підставі ч.1ст.141ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави.
Крім цього, згідно статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Сторони по справі заявили вимоги про стягнення по 10000,00грн. правової допомоги.
Таким чином, відповідно до ст. 137 ЦПК України, із врахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт, часу їх виконання, складності справи, співмірності часу розгляду справи та часткове задоволення позовних вимог тому приходжу до висновку про необхідність часткового стягнення витрат на правничу допомогу у процентному співвідношенні сумі задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд 

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у виконавчому провадженні ВП №78679323 в розмірі 18195 (вісімнадцять тисяч сто дев`яносто п`ять)грн. 28коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу пов`язану із розглядом даної справу в сумі 2000 (дві тисячі)грн. 00коп.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шептицький відділ ДВС у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментах задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від сплати заборгованості за аліментами за період з 18 березня 2022 року по 24 квітня 2025 року, які стягуються за виконавчим листом Сокальського районного суду Львівської області №454/644/22 від 05.06.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу пов`язану із розглядом даної справу в сумі 3000 (три тисячі)грн. 00коп.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. 

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.
Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Шептицький відділ ДВС у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ЄДРПОУ:34992085, адреса: м. Шептицький, вул. Мазепи, 16, Шептицький район, Львівська область. 

Головуючий: Л. Ю. Фарина