КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №760/22327/16 Головуючий у І інстанції - Українець В.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/8331/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року, постановлену за наслідками розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

установив:

У грудні 2025 року ТОВ «Дебт Форс» звернулось із заявою до Солом`янського районного суду м. Києва про заміну сторони виконавчого провадження.
Заява обґрунтована тим, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року ПАТ «Родовід Банк» замінено на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал».
22 лютого 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір №22-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Кампсіс Фінанс» прийняло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №77.1/АК-01356.08.2.
24 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір №24-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило, а воно, ТОВ «Дебт Форс», прийняло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №77.1/АК-01356.08.2.
Просило суд, замінити вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №2/760/22327/16-ц на правонаступника стягувача ТОВ «Дебт Форс» про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №77.1/АК-01356.08.2.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року зазначену вище заяву задоволено.
Стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 замінено на ТОВ «Дебт Форс».
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона є безпідставною та незаконною, через неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили перехід права вимоги відповідно до статей 512-516 ЦПК України.
Вказує, що суд першої інстанції визнав правонаступництво без встановлення ідентичності зобов`язання, ідентифікація боргу не встановлена.
Також, суд першої інстанції не перевірив правовий статус заявника, та не перевірив стан виконавчого провадження.
Просив суд, скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ «Дебт Форс» залишити без задоволення.
На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Дебт Форс» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що ним було дотримано як порядок подачі до суду доказів - документів по справі, так і їх належність та достатність для вирішення питання про заміну сторони правонаступником.
Наголошує, що до заяви про заміну сторони виконавчого провадження долучено всі необхідні документи на підтвердження набутого права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 , долучено відповідні договори, витяги із договорів із посиланням на боржника, кредитний договір та платіжні доручення як докази сплати сум за договорами.
На момент переходу права вимоги до нього, ТОВ «Дебт Форс», від попередніх кредиторів, заборгованість за кредитним договором №77.1/АК-01356.08.2 була наявна та була йому передана, як новому стягувачу.
Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року залишити без змін.
На вказаний відзив ОСОБА_1 подав заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що листом суду першої інстанції підтверджено, що матеріали цивільної справи №760/16288/13-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до нього про стягнення заборгованості у суді відсутні, а тому, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не досліджував будь-яких доказів, не оглядав матеріали справи, фактично оскаржувана ухвала постановлена в інформаційному вакуумі, без жодної справи та без жодного доказу.
Просив суд, скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ «Дебт Форс» залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частин 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року ПАТ «Родовід Банк» замінено на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал».
22 лютого 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір №22-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Кампсіс Фінанс» прийняло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №77.1/АК-01356.08.2.
24 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір №24-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило, а ТОВ «Дебт Форс» прийняло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №77.1/АК-01356.08.2.
Зазначене підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 25 травня 2023 року до договору №24-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та платіжною інструкцією №393960012 від 25 жовтня 2023 року.
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», яке в свою чергу відступило ТОВ «Дебт Форс» право вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Пунктом 9 ст. 129 Конституції України, обов`язковість рішень суду віднесено до основних засад судочинства.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У Рішенні Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 у справі №1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго», щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
У ч. 4 ст. 10 ЦПК України і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції.
Питання процесуального правонаступництва врегульовано ч. 1 ст.55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Процесуальне правонаступництво в розумінні ст. 55 ЦПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.
Водночас відповідно до ст. 55 ЦПК України, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного строку), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.
Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №2-230/11 (провадження №61-46230св18).
Встановивши, що первісний кредитор вибув з підстав відступлення права вимоги, а до нового кредитора перейшли усі його права за кредитним договором, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником ТОВ «Дебт Форс».
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали цивільної справи №760/16288/13-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у суді відсутні, а тому, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не досліджував будь-яких доказів, не оглядав матеріали справи, фактично оскаржувана ухвала постановлена в інформаційному вакуумі, без жодної справи та без жодного доказу, колегія суддів вважає безпідставний, з огляду на наступне.
У справі, яка переглядається, право вимоги ПАТ «Родовід Банк» підтверджено таким, що набрало законної сили рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року у справі №760/22327/16-ц, на підставі якого Солом`янського районного суду м. Києва згодом видав виконавчий лист від 28.12.2018 №760/22327/16-ц (виконавче провадження НОМЕР_1), боржник ОСОБА_1 .
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року у справі №760/22327/16-цзамінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «Родовід Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».
Отже, підстави правонаступництва вже були встановлено судом при заміні стягувача на ТОВ «Вердикт Капітал».
22 лютого 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір №22-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Кампсіс Фінанс» прийняло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 77.1/АК-01356.08.2.
24 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір № 24-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило, а ТОВ «Дебт Форс» прийняло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №77.1/АК-01356.08.2.
У відповідності до п. 2.1 Договору №24-05/23 про відступлення прав вимоги від24.05.2023 року: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Попередній кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні попередньому кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Попередньому кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».
Відповідно до п. 5.2 Договору №24-05/23 про відступлення прав вимоги від 24.05.2023 року: «Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Попереднім (первісним) кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому(підписаному) вигляді (Додаток №4).»
Таким чином, ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги за кредитним договором боржника ОСОБА_1 та є новим кредитором на підставі переходу права вимоги.
До заяви про заміну сторони заявником було надано підтверджуючі договори та відповідні реєстри із зазначенням переліку кредитних договорів та боржників, право вимоги до яких перейшло до ТОВ «Дебт Форс», в тому числі і щодо кредитного договору боржника -позичальника ОСОБА_1 .
На момент переходу права вимоги до ТОВ «Дебт Форс» від попередніх кредиторів, заборгованість за кредитним договором №77.1/АК-01356.08.2була наявною та була передана ТОВ «Дебт Форс», як новому кредитору.
Апелянтом не надано суду доказів, та не доведено, що укладений договір про відступлення прав вимоги порушує його права, як боржника.
Крім того, варто зазначити, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважаться правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. 
Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі №759/24061/19 (провадження №61-8593св21)).
Проте, ОСОБА_1 жодних доказів, які б свідчили про спростування презумпції правомірності правочинів, за якими ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги до нього, як боржника, подано не було.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було досліджено та надано правову оцінку усім належним та достовірним доказам, які підтверджують факт набуття ТОВ «Дебт Форс» права вимоги заборгованості за кредитним договором №77.1/АК-01356.08.2, який було укладено первісним кредитом із боржником ОСОБА_1 .
Разом з тим, у постанові від 10 вересня 2025 року по справі №369/13444/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала щодо правонаступництва та застосування ст. 442 ЦПК України наступне.
Оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, а відступлення права вимоги допускається на будь-якій стадії судового процесу, то договір відступлення права вимоги кредитор може укласти і після ухвалення судового рішення, яким вирішено спір між сторонами матеріальних правовідносин (зобов`язання), до моменту виконання боржником зобов`язання або настання інших обставин, що є підставою для його припинення.
Незалежно від того, як сторони договору відступлення права вимоги охарактеризували (найменували) наявне зобов`язання: як таке, що належить кредиторові на підставі правочину, чи таке, що випливає із судового рішення, яким вирішено спір з приводу виконання відповідного правочину, - зазначена обставина не змінює правової природи наявного зобов`язання. У зв`язку із наведеним укладення договору цесії після ухвалення судового рішення так само має наслідком заміну сторони у матеріальних правовідносинах.
Під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі (сторони виконавчого провадження, сторони у справі) суд не може порушити межі судового розгляду і вийти за межі вирішуваного процесуального питання, констатувати (встановлювати) недійсність договору відступлення прав вимоги, який не є нікчемним згідно з імперативним приписом закону або не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору.
Суд має з`ясувати, чи загалом належало первісному кредиторові право вимоги до боржника станом на момент його відступлення, перевірити чинність вимоги на час звернення до суду з відповідною заявою, а також дослідити, чи закон не встановлює заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах.
Тому, встановивши наявність у попереднього кредитора права вимоги до боржника, за яким відкрито виконавче провадження, та відсутність заборони на відступлення права вимоги у цих правовідносинах, колегія суддів висновує, що вимоги ТОВ «Дебт Форс» про його заміну як стягувача у виконавчому провадженні, відкритому стосовно боржника ОСОБА_1 , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з частинами 1-4 ст. 12, частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуваних не може гуртуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦІК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, а тому колегія суддів вважає, що викладені в ухвалі суду першої інстанції висновки відповідають обставинам справи та нормам процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд,- 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба