Справа № 529/929/25
Провадження № 2/529/122/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Чуб К.В.,
за участю секретаря с/з – Єфременко В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Українські Фінансові Операції” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
ТОВ “Українські Фінансові Операції” звернулося з позовом до суду про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №4698234 від 31.05.2024 у розмірі 113247,05 грн, в якому також просить стягнути з відповідачки судові витрати у справі - сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Крім того, просить у порядку чч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних.
Позов обґрунтовано тим, що 31.05.2024 між ТОВ “Лінеура Україна” та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання споживчого кредиту № 4698234, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 19000,00 грн., строком на 360 днів, до 26.05.2025, знижена процентна ставка становить 0,525 % за один день користування кредитом, стандартна процентна ставка становить 1,5 % за кожен день користування кредитом. 
27.02.2025 між ТОВ “Лінеура Україна” та ТОВ “Українські Фінансові Операції” укладено договір факторингу № 27/02/2025, відповідно до умов якого ТОВ “Українські Фінансові Операції” набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 . 
Відповідачка ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання за договором, тому позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 113247,05 грн., які складаються з 18999,99 грн. – за тілом кредиту, 69452,07 грн. – за процентами, нарахованими первісним кредитором та 24794,98695 грн. за процентами, нарахованими ТОВ “Українські Фінансові Операції”.
17.10.2025 ухвалою судді відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у відсутність представника позивача та вказав про відсутність заперечень проти винесення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження та повідомлення про день та час розгляду справи надсилались відповідачці за останньою відомою адресою її проживання, однак конверти з вказаними документами повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній».
Крім того, про розгляд справи ОСОБА_1 , повідомлена згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений їй строк відзиву на позов або інших клопотань не подала.
Враховуючи, що судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання нею у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
З урахуванням положень ст.ст. 128, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 31.05.2024 між ТОВ “Лінеура Україна” та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4698234, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 19000,00 грн., строком на 360 днів, тип процентної ставки – фіксована. Знижена процентна ставка становить 0,53% за кожен день користування кредитом застосовується за умови, якщо клієнт до 29.06.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного графіком платежів, або здійснить часткове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Стандартна процентна ставка становить 1,5 % за кожен день користування кредитом (а.с. 21-32).
Також відповідачкою 31.05.2024 в електронній формі підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 18-19).
Згідно листа АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/14603 БТ від 29.10.2025 на картку, емітовану на ім`я ОСОБА_1 , 31.05.2024 зараховано кошти в сумі 19000,00 грн. (а.с. 127).
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 4698234 від 31.05.2024, складеного ТОВ «Лінеура Україна», заборгованість ОСОБА_1 станом на 27.02.2025 становила 97952,06 грн, з яких 18999,99 грн. - за тілом кредиту, 69452,07 грн. - проценти за користування кредитом, 9500 грн. – штрафні санкції (а.с. зворот 60-64).
27.02.2025 між ТОВ “Лінеура Україна” та ТОВ “Українські Фінансові Операції” укладено договір факторингу № 27/02/2025, відповідно до умов якого ТОВ “Українські Фінансові Операції” набуло права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 65-73).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до вищезгаданого Договору факторингу ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги за договором № 4698234 до відповідачки ОСОБА_1 у загальній сумі 97952,06 грн., з яких 18999,99 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 69452,07 грн. – заборгованість за відсотками, 9500,00 грн. – за пенею, штрафами (а.с. 56-57).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 4698234 від 31.05.2024, складеного ТОВ “Українські Фінансові Операції” за період 87 календарних днів (28.02.2025-25.05.2025), станом на 25.05.2025 кредитором нараховано 24795,00 грн. в рахунок процентів за користування грошовими коштами (а.с. 58-59).
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України договір укладається у письмовій формі.
Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується ЗУ "Про електронну комерцію" (далі - Закон).
Згідно зі ст.12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 (кредит) і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не дотрималася взятих за договором № 4698234 від 31.05.2024 зобов`язань, тому суд приходить до висновку про стягнення з неї на користь ТОВ “Українські Фінансові Операції” заборгованості за тілом кредиту в сумі 18999,99 грн, а відтак у цій частині позов підлягає задоволенню.
Щодо нарахування відсотків, то суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст.1 ЗУ "Про споживче кредитування" (далі - Закон №1734-VIII) споживчий кредит (кредит) - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Судом встановлено, що договір між сторонами укладено про надання коштів на умовах споживчого кредиту, отже до вказаних правовідносин застосовуються вимоги Закону №1734-VIII, яким визначаються загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
22.11.2023 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" №3498-ІХ, що набрав чинності 24.12.2023, яким внесено зміни до ст. 8 Закону №1734-VIII, та доповнено вказану статтю ч. 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Договір про надання споживчого кредиту № 4698234 між “Лінеура Україна” та ОСОБА_1 укладено 31.05.2024, тобто після внесення зазначених змін до Закону № 1734-VIII, отже розмір процентної ставки за вказаним договором не може бути більшим ніж 1 %.
При цьому суд бере до уваги, що відповідно до п.17 Розділу ІV "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ №1734-VIII тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів -2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Водночас за одночасної чинності (дії) двох різних норм закону, які регулюють одні й ті самі правовідносини, враховуючи, що спірний договір укладено після набрання чинності змін до ЗУ № 1734-VIII, суд застосовує найбільш сприятливу для особи норму, з огляду на принцип верховенства права та ст. 3 Конституції України, відповідно до якої утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
За таких обставин судом встановлені підстави для проведення власного розрахунку заборгованості зі сплати процентів за кредитним договором №4698234.
З розрахунку заборгованості, складеного первинним кредитором вбачається, що відповідачка здійснила платіж 27.06.2024 у сумі 2793 грн, тому кредитором застосована знижена процента ставка у розмірі 0,525 %. За таких обставин відповідачка за користування кредитом за договором № 4698234 у період з 31.05.2024 по 29.06.2024, мала сплатити проценти у розмірі 2992,5 грн (19000:100х0,525х30). 
Враховуючи вимоги ЗУ № 1734-VIII, ОСОБА_1 у період з 30.06.2024 по 25.05.2025 мала сплатити 62700,00 грн. (19000:100х1%х330) у рахунок сплати процентів за користування кредитом.
Оскільки на виконання умов договору відповідачкою здійснено платіж на суму 2793 грн., з відповідачки слід стягнути заборгованість зі сплати процентів за спірним договором у розмірі 62899,5 грн (2992,5+62700-2793).
З огляду на викладене з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 18999,99 грн. - за тілом кредиту та 62899,5 грн. - за процентами, а в загальній сумі 81899,49 грн.
Щодо вимог позивача про здійснення нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду в порядку, передбаченому, ч.ч. 10-11 ст. 265 ЦПК України, інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до моменту його виконання в частині задоволеної суми заборгованості та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч.ч. 10-11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування; остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Зазначення у рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, є правом суду, яке може бути реалізовано з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Відповідно до висновку ВП ВС, викладеного у постанові № 910/14524/22 від 05.06.2025, можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України, ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Відтак передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних охоплюються приписами ч. 10 ст. 238 ГПК України (ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу (пп. 132-135).
ТОВ “Українські Фінансові Операції” у своїй позовній заяві не ставило вимоги про стягнення з відповідачки сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема й 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а лише клопотало про їх нарахування уповноваженим органом (особою) в порядку примусового виконання судового рішення.
Крім того, згідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
На момент ухвалення рішення суду в Україні триває воєнний стан.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України про зобов`язання органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання судового рішення, нараховувати на суму боргу інфляційні втрати і 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за відповідними формулами, є безпідставною і не може бути задоволена.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Позивач просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
В той же час, вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. не відповідає критерію розумності, не є співмірною з ціною позову, виконаним об`ємом та складністю спору, який не є складним та розглядається в порядку спрощеного провадження, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне зменшити вказані витрати до 2000,00 грн., що відповідатиме критерію співмірності та справедливості таких витрат.
Такі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (справа “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України”, заява № 19336/04).
Вказане взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
За встановленими у ст. 141 ЦПК України правилами розподілу судових витрат у цивільних справах, закінчених розглядом ухваленням рішення суду, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відсоток задоволеності позовних вимог складає 72,32 %, тому з відповідачки на користь ТОВ “Українські Фінансові Операції” підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1751,88 грн (2422,40 грн * 72,32 %) та 1446,4 грн – витрат на професійну правничу допомогу (2000 грн*72,32%).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

ухвалив:
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю “Українські Фінансові Операції” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Українські Фінансові Операції” заборгованість за договором № 4698234 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31.05.2024 у загальному розмірі 81899 грн. (вісімдесят одна тисяча вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 49 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Українські Фінансові Операції” судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 1751 грн. 88 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 1446 грн. 40 коп., а всього в сумі 3198 (три тисячі сто дев`яносто вісім) грн. 28 коп.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю “Українські Фінансові Операції”, місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення, 2, ЄДРПОУ 40966896.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Головуючий: К.В. Чуб