ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 травня 2026 року справа №360/1935/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г. суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 р. у справі № 360/1935/25 (головуючий І інстанції Є.О. Кисельова) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати противоправною бездіяльність ГУ НП в Київській області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані щорічну основну оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 3 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 діб, додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2022 рік у кількості 10 діб, додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2023 рік у кількості 10 діб, додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2024 рік у кількості 10 діб, додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2025 рік у кількості 10 діб, щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2025 рік у кількості 15 діб, загальною кількістю 142 доби;
- зобов`язати ГУ НП в Київській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 3 доби щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік, 10 діб додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2022 рік, 10 діб додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2023 рік, 10 діб додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2024 рік, 10 діб додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2025 рік, 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік, загальною кількістю 142 доби.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2015, 2016, 2018, 2022-2025 роках відпустки.
Зобов`язано Головному управлінню Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустку за 2015 рік у кількості 3 діб, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018, 2022-2025 роки в кількості 84 днів, додаткової оплачувану відпустки як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину, за 2022-2025 роки в кількості 40 днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік у кількості 15 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції – 03 березня 2025 року.
Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів зазначає, що відпустка учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік передбачена статтею 162 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки», статтею 772 Кодексу законів про працю України і пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, надається як пільга.
Додаткова відпустка учасника бойових дій не належить до щорічних відпусток. Норми Закону «Про відпустки», передбачені для щорічних відпусток, на неї не поширюються.
Додаткова відпустка учасника бойових дій надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто незалежно від стажу роботи. Оплата такої відпустки здійснюється за рахунок підприємства (організації), а для її отримання статус працівника має бути підтверджений відповідним посвідченням УБД або інваліда війни.
Для поліцейських законодавством не передбачено можливості заміни додаткової відпустки як учаснику бойових дій грошовою компенсацією.
На поліцейських поширюються положення спеціального Закону № 580, які у свою чергу є повністю тотожними положенням Закону «Про відпустки», якими передбачена виплата компенсації виключно за невикористані 1) щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки поліцейського, а також 2) щорічні додаткові відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Іншого ані спеціальним Законом № 580, ані загальним Законом «Про відпустки» не передбачено.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, з 07 листопада 2015 року по 16 липня 2022 року проходила службу в ГУ НП в Луганській області та з 16 липня 2022 року по 03 березня 2025 року проходила службу в ГУ НП в Київській області, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 04 квітня 2016 року, виданим Головним управлінням МВС України у Луганській області, витягом з наказу ГУ НП в Луганській області (по особовому складу) від 07 листопада 2015 року № 3 о/с, витягом з наказу ГУ НП в Луганській області (по особовому складу) від 12 липня 2022 року № 273 о/с, витягом з наказу ГУ НП в Київській області (по особовому складу) від 22 липня 2022 року № 130 о/с, витягом з наказу ГУ НП в Київській області (по особовому складу) від 28 лютого 2025 року № 48 о/с, довідкою ГУ НП в Київській області від 21 жовтня 2025 року № 123340-2025.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21 серпня 2008 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько дитини – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 10 червня 2020 року, виданим Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Згідно з наказом ГУ НП в Київській області (по особовому складу) від 28 лютого 2025 року № 48 о/с ОСОБА_1 звільнена зі служби в поліції з 03 березня 2025 року, встановивши премію за березень 2025 року у розмірі 172,203 відсотка та виплатою компенсації за невикористані щорічні відпустки: кількість днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік – 10; кількість днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік – 13; кількість днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік – 16; кількість днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік – 14; кількість днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік – 16; кількість днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік – 15; кількість днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2025 рік – 05. Станом на день звільнення вислуга років для виплати надбавки за стаж служби складає 20 років 07 місяців 15 днів.
У березні 2025 року позивачу нараховано та виплачено: за період з 01 лютого 2025 року по 28 лютого 2025 року – додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», – 9999,92 грн; за період з 01 березня 2025 року по 03 березня 2025 року посадовий оклад – 261,29 грн, оклад за військове звання – 193,55 грн, надбавка за стаж служби – 181,94 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби – 350,23 грн, премія – 1699,64 грн, грошова компенсація за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток – 82360,75 грн, одноразова грошова допомога при звільненні – 138809,90 грн, у загальній сумі 233857,22 грн, яку після утримання обов`язкових податків, зборів та добровільних внесків було виплачено у місяці нарахування у розмірі 222137,49 грн; у квітні 2025 року – додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01 березня 2025 року по 03 березня 2025 року – 927,74 грн, що підтверджується довідкою ГУ НП в Київській області від 20 жовтня 2025 року № 631 та розрахунковими листами за березень, квітень 2025 року.
Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 12 вересня 2025 року № 2542/111/19-2025 за наявними обліковими даними УКЗ ГУ НП в Луганській області ОСОБА_1 за період проходження служби надавались наступні відпустки: за 2016 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 06 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2017 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 08 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 днів додаткової відпуски зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2018 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 09 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2019 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 09 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 днів додаткової відпуски зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2020 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 11 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 днів додаткової відпуски зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій, 10 днів додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину; за 2021 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 12 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 днів додаткової відпуски зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій, 10 днів додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину. Під час проходження служби в ГУ НП в Луганській області позивач не використала: за 2015 рік: 3 доби щорічної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час; за 2016 рік: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій у кількості 14 діб; за 2018 рік: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій у кількості 14 діб.
Відповідно до довідки ГУ НП в Київській області від 11 вересня 2025 року № 814 згідно обліків управління кадрового забезпечення на період з 16 липня 2022 року по 03 березня 2025 року позивачем: невикористана частина щорічної основної відпустки за 2022 рік складає 10 діб; невикористана щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2022 рік становить 13 діб; невикористана частина щорічна основна відпустка за 2023 рік складає 16 діб; невикористана щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2023 рік становить 14 діб; невикористана частина щорічної основної відпустки за 2024 рік складає 16 діб; невикористана щорічна додаткова оплачувана відпустки за 2024 рік становить 15 діб; невикористана щорічна основна відпустка за 2025 рік складає 05 діб. Щорічну додаткову відпустку зі збереженням заробітної плати (грошового забезпечення) відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та частини другої статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» за період проходження служби в ГУ НП в Київській області не використовувала.
У листі ГУ НП в Київській області від 30 вересня 2025 року № 221359-2025 ОСОБА_1 дійсно з 16 липня 2022 року по 03 березня 2025 року проходила службу в ГУ НП в Київській області. Згідно обліків управління кадрового забезпечення, за вказаний період додаткові оплачувані відпустки, як одинока матір, яка самостійно виховує дитину за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки не використовувала. Додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки не використовувала.
При вирішенні справи суд виходить з наступного. 
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій (ст. 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Закон України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 31) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Частиною першою статті 24 Закону № 504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно зі статтею 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Отже, у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 360/4127/19.
Таким чином, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Однак, відповідачем протиправно не було виплачено позивачу таку грошову компенсацію під час звільнення, чим порушено права позивача та допущено протиправну бездіяльність.
Як встановлено матеріалами справи, позивачем не використано щорічну основну оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 3 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 діб, додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2022 рік у кількості 10 діб, додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2023 рік у кількості 10 діб, додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2024 рік у кількості 10 діб, додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2025 рік у кількості 10 діб, щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2025 рік у кількості 15 діб.
Проте всупереч положень статті 24 Закону № 504/96-ВР та статті 83 КЗпП України відповідач при звільненні позивача зі служби в поліції не нарахував та сплатив останньому компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, як основної, так і додаткових.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно не здійснив з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустку за 2015 рік у кількості 3 діб, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018, 2022-2025 роки в кількості 84 днів, додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину, за 2022-2025 роки в кількості 40 днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік у кількості 15 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції – 03 березня 2025 року.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За наслідками судового розгляду, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 р. у справі №360/1935/25 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 р. у справі №360/1935/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 14 травня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко