Справа №295/17027/25
Категорія 75
2/295/183/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючого судді Чішман Л.М.
за участі секретаря судового засідання Лайчук В.В.,
представника позивача адвоката Литвинчук Ю.В., представника відповідача Лаврюк Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Житомирі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «БУД-МАШ» про стягнення заборгованості при звільненні, середнього заробітку, втрат від інфляції та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.12.2025 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати в сумі 20 000,00 грн, середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 30.04.2025 по 01.12.2025 в сумі 258 510, 49 грн, інфляційні втрати в сумі 1601, 40 грн та моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що позивач в період з 20.02.2012 по 30.04.2025 перебував з відповідачем в трудових відносинах. В день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, заборгованість на день подання позову становить 20 000,00 грн., що призвело до порушення прав позивача. Вимога про стягнення моральної шкоди, полягає на думку позщивача в тому, що були порушені його нормальні життеві зв"язки, позивачу довелось прикладати зусилля для організації свого життя, погіршились його сімейні відносини, що завдало моральної шкоди.
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 03.12.2025 відкрито провадження у справі ( а.с.19)
08.01.2026 представник відповідача направив відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в зв"язку з порушенням строків звернення позивача до суду. Крім того, зазначив, що відповідач 16.12.2025 заборгованість по заробітній платі виплатив в повному обсязі. Просив врахувати, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 258 510,49 грн. проведено з порушенням порядку обчислення середньої заробітної плати, наголосив, що в період з 01.04.2025 по 30.04.2025 позивач перебував у відпустці, тому для розрахунку має бути використано розмір заробітної плати за березень, квітень 2025. Розрахунок є незаконним та необгрунтованим, тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не може бути задоволена.
Щодо стягнення інфляційних, відповідач заперечував, оскільки коефіцієнт індексації за період затримки розрахунку не перевищував встановленого порогу приросту 103%.
Вимога про стягнення моральної шкоди на думку відповідача є не обгрунтованою та недоведеною, позивачем не зазначено в чому полягала шкода, з яких міркувань виходив позивач при визначені її розміру, не надав доказів завдання такої шкоди.
Відповідь на відзив позивач не подав.
Позивач в судове засідання не з"явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник позивача, в судовому засіданні 28.04.2026, позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовні заяві. Наголосила, що сам факт невчасної виплати заробітної плати є завданням позивачу моральної шкоди.
Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, зазначив, що підприємство знаходилось в скрутному матеріальному становищі. Між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість про виплату заборгованості до кінця 2025 року, вказаної домовленості відповідач дотримався. Просив врахувати, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.
28.04.2026 представником відповідача подано заяву про відмову від позову в частині позовних вимог, щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 20 000,00 грн., оскільки відповідач після звернення позивача до суду, а саме 16.12.2025 виплатив заборгованість в повному обсязі.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Враховуючи, що відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем та погасив заборгованість по заробітній платі, суд приймає відмову позивача від позовних вимог в цій частині закриває провадження  у даній цивільній справі.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.          Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.       Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.    Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників судового розгляду, судом встановлено наступне.
В період з 20.02.2012 по 30.04.2025 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «БУД-МАШ”, працюючи електрогазозварювальником 5-го розряду в механічно- складальній дільниці та був звільнений за згодою сторін згідно ч.1 ст. 36 КЗпП України, відповідно до наказу № 46-к від 24.04.2025, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с.8).
Відповідно до довідки ПП ‘’БУД-МАШ” за № 116 від 21.10.2025 року, станом на 21.10.2025 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем становила 33 448 грн. 41 коп.
Згідно з випискою з банківського рахунку № 9TQELG09A19CFROJ dl 27.10.2025 року, 13.05.2025 року відповідачем позивачу виплачена заробітна плата в розмірі 7 335,54 гривень; 16.05.2025 року - 1000,00 гривень; 19.06.2025 року - 1000,00 гривень; 18.07.2025 року - 2000,00 гривень; 29.08.2025 року - 4500,00 гривень; 05.09.2025 року - 3000,00 гривень; 24.10.2025 року - 13 448,41 гривень. 
Заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати позивачу станом на день звернення з даним позовом до суду становила 20 000,00 гривень (двадцять тисяч) гривень.
Згідно відомості розподілу виплат, відповідач виплатив позивачу 24.11.2025 - 2000,00 грн, 12.12.2025 - 9000,00 грн, 16.12.2025 - 9000,00 грн., що не заперечувалось позивачем. Таким чином остаточний розрахунок по заборгованості по заробітній платі на день звільнення проведено 16.12.2025.

щодо строків звернення позивача до суду
Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:     Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
У п. п. 6 п. 2.2 рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2020 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.    Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 61-590св17 висловив позицію, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.              Такий же висновок викладено у п. п. 39, 40 постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду, від 24.04.2019 у справі № 607/14495/16-ц, а саме, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.        Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі №380/653/23 чітко визначено, що відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.           Приватне підприємство «БУД-МАШ» здійснило повний розрахунок з позивачем 16.12.2025.
У даному випадку перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат.        Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що датою початку перебігу строку звернення з позовом до суду є 17.12.2025 року. Позивач подав позов 01.12.2025 та не порушив вимоги ст. 233 КЗпП України в редакції чинній на час звернення.
Доводи відповідача, викладені в відзиві щодо застосування наслідків пропуску строків звернення позивача з цим позовом до суду не заслуговують на увагу, оскільки останні позивачем непропущені.
Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 
За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.   За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.   Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції: "У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".   Оскільки остаточний розрахунок із позивачем у зв`язку із звільненням проведено 16.12.2025, за таких обставин із відповідача належить стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 01.05.2025 (наступний день після звільнення) по 16.12.2025, але не більше як за 6 місяців.         Суд не погоджується з розрахунком позивача.        Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок), в редакції зі змінами на час виникнення спірних правовідносин, вона застосовується, серед іншого, у випадках стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.       Згідно з положеннями пункту 2 Порядку у випадках, в тому числі обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.           Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.    Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.       Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.  Згідно з абзацом другим пункту 8 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.          Відповідач надав до відзиву на позовну заяву копію наказу № 24-к від 27.03.2025 зі змісту якого вбачається, що в період з 01.04.2025 по 30.04.2025 позивач перебував у відпустці, таким чином нарахування за квітень 2025 не можуть бути використані для обрахунку середнього заробітку.               Відповідно до довідки ПП "БУД -МАШ" від 21.10.2025 № 114 розмір заробітної плати позивача за два відпрацьовані місяці перед звільненням становив 29766,16 грн (лютий 2025 року 145150,20грн, березень 2021 року 15240,96 грн).          Таким чином, для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати середньоденний заробіток 726,00 грн (29766,16грн. : 41 робочих днів у лютому та березні 2025 року).          Середній за робіток за затримку розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача за період з 01.05.2025 по 16.12.2025 відповідно до норм статті 117 КЗпП України, становить 119 064,00 грн (726,00 грн. х 164), де: 164 - кількість робочих днів затримки розрахунку ( 6 місяців).               Тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 119 064,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, без урахування обов"язкових податків і зборів.
щодо стягнення індексації 
Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Статтею 6 Закону № 1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 3 частини 1 статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 1078).
Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. 
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Позивач надав розрахунок індексації за період з травня 2025 по жовтень 2025. Для розрахунку позивачем використано Індекси споживчих цін, які обчислені Держстатом, а саме 101,3% х 100,8% х99,8% х99,8% х100,3% х 100,9 % =1,029.        Враховуючи, що величина індексу споживчих цін за період з травня 2025 по жовтень 2025 не перевищила поріг індексації, який встановлено в розмірі 103 відсотка, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. 
щодо стягнення моральної шкоди
Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством(стаття 237-1 КЗпП України).         У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 607/1429/17 (провадження № 61-12977св20) вказано, що «захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, в який здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, тому обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності та при визначенні її розміру враховуються вимоги розумності і справедливості.               Несвоєчасна виплата заробітної плати завдали позивачу немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначились у порушенні організації життя позивача, необхідності звернення до суду за захистом своїх прав, негативні переживання, тривогу через неможливість отримання коштів.           Суд вважає, що вимога про стягненнгя моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в розмірі 5 000,00 грн. 
У пункті 164.6 статті 164 ПК України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності. Водночас відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. Фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, є платником податку з доходів фізичних осіб. Об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України (за загальним правилом 18 відсотків). Якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались б податки і збори. Відповідний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, провадження № 61-14794св18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19, провадження № 61-10657св20, від 16 листопада 2020 року у справі № 607/3509/17, провадження № 61-12609св20».         Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнує з ПП "БУД- МАШ" на користь ОСОБА_1 119 064,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 5000,00 грн. моральної шкоди з утриманням із цих сум установлених законодавством України податків та зборів.      Згідно до довідки до акта огляду МСЕК ОСОБА_1 є особою з 2 групою інвалідності безтерміново.              Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд  необхідно стягує з відповідача на користь держави 1331,20 грн. судового збору, від сплати якого при подачі позову до суду позивач звільнений за законом.
Керуючись ст.ст.116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 12, 76, 77, 81, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України суд, -              У Х В А Л И В:
Прийняти відмову позивача від позовних вимог до Приватного підприємства «БУД-МАШ» в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 20 000,00 грн та закрити провадження  у даній цивільній справі в цій частині.
Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «БУД-МАШ» про стягнення середнього заробітку, втрат від інфляції та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ПП "БУД -МАШ" на користь ОСОБА_1 119 064,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 5000,00 грн. моральної шкоди, з утриманням із цих сум установлених законодавством України податків та зборів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ПП "БУД -МАШ" на користь держави 1331,20 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Відомості по учасників:
Позивач : ОСОБА_1 місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
Відповідач : Приватне підприємство «Буд-маш», місце знаходження м. Житомир, вул. Покровська, 48, ЄДРПОУ 01350191
Повний текст рішення виготовлено 04.05.2026.

Суддя Л.М.Чішман