Справа № 638/7690/25
Провадження № 2/638/1408/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді  Цвірюка Д.В., 
за участю секретаря   Рудської В.П., 
представника позивача  Кисельової Н.С.,
третьої особи    ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Ізюмської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, -
встановив:

Представник Виконавчого комітету Ізюмської міської ради звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить з урахуванням уточнень позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь виховного закладу, прийомних батьків, батьків-вихователів, опікунів/піклувальників, родини, до якої будуть влаштовані діти у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько малолітнього ОСОБА_4 військовий ЗСУ, батько малолітньої ОСОБА_5 записаний у свідоцтві про народження згідно ч.1 ст.135 СК України. Зазначає, що у 2023 році родина ОСОБА_2 перебувала під соціальним супроводом Ізюмського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, а малолітній ОСОБА_4 на профілактичному обліку служби у справах дітей Ізюмської міської ради, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку із неналежним виконанням батьками батьківських обов`язків та вживанням алкогольних напоїв. У 2024 році родина ОСОБА_2 знову була взята під соціальний супровід, а малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на профілактичний облік, як діти, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням батьками батьківських обов`язків, постійним вживання алкогольних напоїв, веденням аморального способу життя, не піклувались за дітьми належним чином, лишали неодноразово дітей без батьківського нагляду на безпорадну бабусю. Під час перебування родини на профілактичному обліку, батьки були направлені на обстеження та лікування до наркологічного відділення №5 КНП ХОР «ОКНЛ» з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. В цей час діти були влаштовані до патронатного вихователя. У зв`язку з тим, що батьки пройшли лікування, діти були повернуті в родину, а згодом зняті з обліку з позитивним результатом. Після надходження у квітні 2025 року до Служби у справах дітей Ізюмської міської ради заяви від сусідки відповідача, в якій повідомлялось про залишення ОСОБА_2 в квартирі двох малолітніх дітей без батьківського нагляду, уповноваженими особами здійснено виїзд та встановлено той факт, що діти дійсно залишені без батьківського нагляду більше ніж на добу на рідну бабусю з обмеженими можливостями, зі слів бабусі даний випадок трапляється не вперше. Під час відвідування встановлені незадовільний стан та умови проживання дітей за місцем мешкання відповідача. У зв`язку з тим, що перебування дітей в родині несло загрозу їх життю та здоров`ю, малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були негайно вилучені та направлені до КНП БМР «Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» на обстеження в умовах стаціонару для подальшого влаштування в патронатну родину. Також зазначає, що ОСОБА_2 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП, а саме за неналежне виконання батьківських обов`язків. Під час неодноразових візитів профільних служб до відповідача встановлено постійне зловживання нею алкогольних напоїв разом із сторонніми особами, мінімізувати складні життєві обставини та перестати зловживати алкогольними напоями остання не має бажання, на контакт з центром не йде, на неодноразові рекомендації не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає. Також зазначає, що на даний час законного представника дітям не призначено. Малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжують перебувати в родині патронатного вихователя ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Родина патронатного вихователя лише тимчасове місце перебування дітей, батько ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , 1983 р.н., згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин зник безвісті на території бойових дій. Таким чином, відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, щодо виховання та матеріального утримання дітей, а отже наявні всі підстави для позбавлення останньої батьківських прав відносно її малолітніх дітей, на підставі чого позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 08.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 13.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 26.12.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
Протокольною ухвалою суду від 06.02.2026 року суд ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку. 
Ухвалою суду від 01.04.2026 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 .
Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.
Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.
Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, додатково повідомила, що наразі діти перебувають у її родині як патронатного вихователя, однак вона не є їх законним представником, у зв`язку з чим не може отримувати аліменти на їх утримання.
Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, пояснення третьої особи, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. 
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.04.2023 року Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Також, судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 07.08.2024 року Ізюмським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України, відомості про батька дитини ОСОБА_5 внесені до актового запису на підставі ч.1 ст. 135 СК України.
Згідно копії повідомлення старшого інспектора ювенальної превенції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області від 18.12.2023 року та 09.08.2024 року, ОСОБА_2 зловживає алкогольним напоями, веде асоціальний спосіб життя. 
Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 знаходилась на обстеженні та лікуванні в наркологічному відділенні №5 КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» з 03.09.2024 по 11.09.2024 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності / F 10.2/, що підтверджується копією довідки наркологічного відділення №5 КНП ХОР «ОКНЛ» №3884 від 11.09.2024 року.
Відповідно до копії акту умов проживання від 15.04.2025 року за адресою АДРЕСА_2 , в квартирі проживають ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В квартирі для дітей створені часткові умови, є окрема кімната, але діти не охайні та в брудному одязі. Мати ОСОБА_2 лишила своїх малолітніх дітей без батьківського нагляду та пішла пиячити до подруги за адресою: АДРЕСА_3 . Бабуся ОСОБА_9 майже не ходить ногами. Під час відвідування в квартирі АДРЕСА_4 були присутні сусіди, які допомагали доглядати за дітьми. Зі слів сусідів мати неодноразово залишала дітей без нагляду.
Згідно листа Ізюмського міського центру соціальних служб Ізюмської міської ради Харківської області №01-14/97-ВС від 24.04.2025 року, родина ОСОБА_2 перебуває під соціальним супроводом з 16.04.2025 року з причини неналежного виконання батьківських обов`язків, вживання алкогольних напоїв та наявності девіантної поведінки. Під час неодноразових візитів до ОСОБА_2 встановлено постійне зловживання алкогольних напоїв разом з ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_5 , де мешкає ОСОБА_10 у якої постійно знаходяться невідомі чоловіки. Також ОСОБА_2 на контакт з центром не йде, на неодноразові рекомендації не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає.
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП за ухилення від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, що підтверджується копіями постанов у справах про адміністративні правопорушення від 06.03.2024, 25.04.2024, 04.11.2024, 30.06.2025 року, наявними в матеріалах справи.
Розпорядженням начальника Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області №0591-ВС від 18.04.2025 року «Про негайне відібрання дітей» малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вилучені та направлені до КНП БМР «Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» на обстеження в умовах стаціонару.
Відповідно до розпорядження Малинівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області» «Про влаштування малолітніх дітей в сім`ю патронатного вихователя» від 05.05.2025 року №260 та листа Служби у справах дітей та сім`ї при виконавчому комітеті Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області №01-43/343 від 22.07.2025 року, малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були влаштовані в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_11 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 . За час перебування дітей в сім`ї патронатного вихователя, мати дітей ОСОБА_2 жодного разу не цікавилась їх життям, фізичним та психічним розвитком, особисто не відвідувала, подарунків для дітей не передавала.
Крім того, відповідно до копії акта обстеження умов проживання від 24.07.2025 року за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає. Наразі її місце проживання не відоме.
Таким чином, з моменту влаштування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до патронатної родини мати ОСОБА_2 , своїх дітей не відвідувала, не цікавилася станом їх здоров`я та розвитком, не виказувала бажання у наданні будь-якої матеріальної допомоги, питання повернення дітей не вирішувала.
Розпорядженням Малинівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області» «Про продовження терміну перебування малолітніх дітей в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_1 » №433 від 01.05.2026 року продовжено термін перебування малолітніх дітей – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 02.05.2026 по 01.08.2026 включно.
Також судом встановлено, що батько ОСОБА_4 – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зник на території бойових дій (під час воєнних дій), що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №ВГ/В-20251128-57 від 28.11.2025 року.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.
Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При вищевикладених обставинах, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не бере будь-якої участі у житті дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належний догляд, утримання та виховання, має хронічну алкогольну залежність, на підставі чого судом встановлена наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей.
Згідно з п.1 ч.1 ст.167 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання.
Разом з тим, суд зауважує, що у разі, зміни поведінки відповідача та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, що відповідає положенням ст. 169 СК України.
Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.
Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Зазначена норма міститься і в національному законодавстві. 
Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Згідно ст.182 СК України, визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
З огляду на викладене, визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує стан здоров`я відповідача (доказів про те, що відповідач має поганий стан здоров`я або потребує лікування суду надано не було), може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, враховуючи, що позивач на виконання свого процесуального обов`язку надала належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. 
Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263-265, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -
ухвалив:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Ізюмської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей – задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь тих осіб або установ, яким будуть передані діти, аліменти на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), починаючи з 25.04.2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони та інші учасники: 
Позивач: Виконавчий комітет Ізюмської міської ради, ЄДРПОУ 04058806, Харківська область, м.Ізюм, площа Центральна, буд.1;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_6 ;
третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя:         Д.В.Цвірюк